УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2025 року
м. Київ
справа № 755/14322/24
провадження № 51-1696ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року про відмову прокурору 
в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року та повернення його апеляційної скарги,
встановив:
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12021100040001539 від 15 травня 2021 року 
за обвинуваченням  ОСОБА_4   у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, повернуто прокурору Київської міської прокуратури у зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу 
з доповненнями, в якій порушив питання, у тому числі, про поновлення строку на його апеляційне оскарження. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року прокурору відмовлено 
у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року та повернуто його апеляційну скаргу з додатками 
на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що оскаржена ухвала була постановлена без повідомлення потерпілої про дату та час судового засідання. Крім того, стверджує, що рішення місцевого суду було проголошено за відсутності прокурора, його копія прокурору не направлялася, а тому прокурор, посилаючись 
на правову позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Верховного Суду 
від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18 вважає, що були усі підстави 
для поновлення йому строку на апеляційне оскарження, що залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі прокурора, та додані до неї документи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на інші ухвали суду першої інстанції подаються протягом семи днів з дня її оголошення. 
Частиною 3 ст. 395 КПК визначено, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження 
для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. 
Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, оскаржену ухвалу було оголошено 21 січня 2025 року, останнім днем подачі апеляційної скарги було 
28 січня 2025 року, однак з апеляційною скаргою прокурор звернувся лише 01 лютого 2025 року, тобто з пропуском строку семиденного строку на апеляційне оскарження, що прокурором не заперечувалося, з огляду на його прохання про поновлення вказаного строку.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи 
не знайде підстав для його поновлення.
При цьому, ч. 1 ст. 117 КПК встановлено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо він пропущений із поважних причин. 
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, 
не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення 
до суду у визначений законом строк.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише 
в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. 
Так, про поважність причин на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.
Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі 
й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Як убачається із доданої копії ухвали суду апеляційної інстанції, клопотання 
про поновлення строку на апеляційне оскарження прокурор мотивував тим, що він 
не був присутнім під час проголошення ухвали 21 січня 2025 року, копія якої йому 
до того ж направлена не була.
Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку 
про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення.
При цьому суд вказав на те, що згідно журналу судового засідання від 21 січня 
2025 року, прокурор був присутній в судовому засіданні до виходу суду в нарадчу кімнату о 12:03 та оголошенні ухвали о 12:20, втім на проголошення повного тексту ухвали 24 січня 2025 року о 12:00 не з`явився, а отже, будучи обізнаним про ухвалення рішення судом першої інстанції, мав можливість своєчасно звернутись з апеляційною скаргою, а в подальшому скористатись приписами ч. 3 ст. 403 КПК та за наявності підстав змінити чи доповнити апеляційну скаргу під час апеляційного провадження. 
Крім того, як зазначив суд, сам по собі факт отримання копії ухвали, за наявності обставин щодо обізнаності про розгляд справи, не може свідчити про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали.
З огляду на наведене, апеляційний суд на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК відмовив прокурору у поновленні строку на апеляційне оскарження та повернув апеляційну скаргу. 
З таким рішенням суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів касаційного суду. 
При цьому слід зазначити, що навіть із урахуванням доводів прокурора щодо його присутності в судовому засіданні лише до виходу судді до нарадчої кімнати, з огляду на що він не був присутнім на оголошенні ухвали від 21 січня 2025 року, підстави 
для поновлення йому строку на апеляційне оскарження відсутні, оскільки прокурор був присутнім в судовому засіданні, а отже знав про дату постановлення судового рішення, і при цьому, будучи обізнаним про строки на його апеляційне оскарження, жодних активних дій, спрямованих на те, щоб дізнатися результат судового розгляду, 
не вчинив.
Таким чином, обґрунтованих доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження касаційна скарга прокурора не містить.
Що стосується доводів прокурора про постановлення оскарженої ухвали апеляційного суду без повідомлення потерпілої про дату та час судового засідання, у чому він вбачає істотні порушення вимог процесуального закону, то вони є неспроможними та 
не ґрунтуються на положеннях КПК з огляду на стадію, на якій в апеляційному суді вирішувалось питання щодо заявленого прокурором клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження судового рішення (до відкриття апеляційного провадження). 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, у касаційній скарзі прокурора 
не наведено.
Отже, оскільки з касаційної скарги прокурора та доданої копії судового рішення                  не вбачається підстав для задоволення скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити прокурору у кримінальному провадженні у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 06 травня 2025 року про відмову прокурору в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року щодо ОСОБА_4 та повернення його апеляційної скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                     ОСОБА_3