ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 705/7159/24		
Провадження № 22-ц/821/1072/25		
Категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»
відповідач: ОСОБА_1 
представник відповідача: адвокат Малофеєв Владислав Олексійович

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Малофеєва Владислава Олексійовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Годік Л.С. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

23 рудня 2024 року ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 29.10.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №С-001-036429-18-980, відповідно до умов якої банк надав клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку, максимальний ліміт кредитної лінії встановлений в розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 25500,00 грн. Визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних. Також позивач зазначив, що підписанням відповідного кредитного договору позичальник приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку.
Позивач вказує, що Акціонерним Товариством «Ідея Банк» зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту було виконано повністю.
25.07.2023 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», було укладено Договір Факторингу №01.02-31/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило свої Права Вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників, в тому числі, за даним договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» за договором № С-001-036429-18-980 від 29.10.2018.
Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № С-001-036429-18-980 від 29.10.2018 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» станом на дату подачі позову становить 61685,41 грн, яка складається з: заборгованість за основним боргом 25732,74 грн. та заборгованість за відсотками – 35952,67 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № С-001-036429-18-980 від 29.10.2018 в розмірі 61685 грн 41 коп. та судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачем не спростовано порушення прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором №С-001-036429-18-980 від 29.10.2018 та під час розгляду справи наявність та розмір заборгованості, відповідність розрахунку не були спростовані належними доказами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС», як нового кредитора, заборгованості, заявленої в межах позовних вимог у розмірі 61685,41 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій через підсистему «Електронний суд» 02 травня 2025 року представник  ОСОБА_1 – адвокат Малофеєв В.О., вважаючи, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, рішення постановлене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для вирішення спору по суті, із неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2025 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Мотивація апеляційної скарги аналогічна мотивам, викладеним у відзиві на позовну заяву.
Зокрема, вказує про те, що позивачем не було надано до суду виписки по картковому рахунку відповідачки та детального розрахунку зазначеної позивачем суми заборгованості, що, в свою чергу, є необхідним для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.
Також представник скаржника посилається на те, що судом першої інстанції не враховано сплату відповідачкою заборгованості за кредитним договором в розмірі 58242,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції 

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки та страхування № С-001-036429-18-980, відповідно до умов якої банк надав клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку, максимальний ліміт кредитної лінії встановлений в розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 25500,00 грн. Визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних.
На підтвердження договірних відносин, які виникли між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 позивачем надано власноручно підписані відповідачем документи: Угоду С-001-036429-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 29.10.2018; Заяву № С-001-036429-18-980 від 29.10.2018 про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея банк»; Паспорт споживчого кредиту; Заяву С-001-036429-18-980 від 29.10.2018 на приєднання до договору добровільного страхування життя; Анкету - опитувальник клієнта – фізичної особи ОСОБА_1 , яка містить особисті дані позичальника та письмову згоду фізичної особи – суб`єкта кредитної історії ОСОБА_1 
25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених зим договором.
П. 2.1. договору факторингу передбачає, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладення цього договору.
За таких обставин, до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», починаючи з 25.07.2023, відповідно до договору факторингу №01.02-31/23 перейшло право за кредитним договором № С-001-036429-18-980 від 29.10.2018, що укладений між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №С-001-036429-18-980 від 29.10.2018, в сумі 61685,41 грн.
Як вбачається з нотаріально посвідченого рішення єдиного учасника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» №1 від 25.03.2024, змінено назву з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
Відповідно до наданого Розрахунку, заборгованість, нарахована первісним кредитором АТ «Ідея Банк» на день укладення Договору факторингу № 01.02-31/23 становить 61685,451 грн., з яких 25732,74 грн. - заборгованість за основним боргом та 35952,67 грн. – заборгованість за відсотками.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З матеріалів справи вбачається, що 29.10.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки та страхування № С-001-036429-18-980, відповідно до умов якої банк надав клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку, максимальний ліміт кредитної лінії встановлений в розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 25500,00 грн. Визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних.
На підтвердження договірних відносин, які виникли між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 позивачем надано власноручно підписані відповідачем документи: Угоду С-001-036429-18-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 29.10.2018; Заяву № С-001-036429-18-980 від 29.10.2018 про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея банк»; Паспорт споживчого кредиту; Заяву С-001-036429-18-980 від 29.10.2018 на приєднання до договору добровільного страхування життя; Анкету - опитувальник клієнта – фізичної особи ОСОБА_1 , яка містить особисті дані позичальника та письмову згоду фізичної особи – суб`єкта кредитної історії ОСОБА_1 
25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених зим договором.
П. 2.1. договору факторингу передбачає, що права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед AT «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладення цього договору.
За таких обставин, до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», починаючи з 25.07.2023, відповідно до договору факторингу №01.02-31/23 перейшло право за кредитним договором № С-001-036429-18-980 від 29.10.2018, що укладений між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №С-001-036429-18-980 від 29.10.2018, в сумі 61685,41 грн.
Враховуючи викладене вище, правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за кредитним договором та не повернув їх у визначені строки, має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу.
Такі висновки підтверджуються як змістом укладеного відповідачем договору кредитування, розрахунком платежів по кредиту, які позичальник належним чином не здійснив, що й обумовило фактичне виникнення заборгованості, права вимоги щодо стягнення якої перейшли до позивача за чинним договором факторингу, а також обігом коштів по банківській картці відповідача, який підтверджує систематичне використання кредитних коштів з боку позичальника.
Отже, відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.
Водночас, апеляційний суд вважає, що скаржник необґрунтовано зазначає про те, що судом першої інстанції не були враховані докази подані відповідачкою на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 58242,00 грн, оскільки зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що судом першої інстанції надавалась оцінка вказаним доказам, який зазначив що надані квитанції про переказ коштів були враховані позивачем у Розрахунку заборгованості за кредитним договором №С-001-036429-18-980 від 29.10.2018 за період з 29.10.2018 по 25.07.2023.
Також мають бути відхилені посилання скаржника і на те, що позивачем не надано суду доказів розміру кредитного боргу, адже відповідні нарахування здійснено згідно положень кредитного договору щодо розмірів тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та строком виконання зобов`язань позичальника щодо сплати платежів по договору, що по суті скаржником не спростовується.
Крім того, не заслуговують на увагу і посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано виписки по картковому рахунку відповідачки, оскільки така виписка міститься в матеріалах справи (а.с. 16-18) та судом остання була взята до уваги при прийнятті рішення по суті спору.
Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, що відповідає положенням ч. 5 ст. 81 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як це закріплено положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.
За загальним правилом, встановленим у ст. ст. 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подані позивачем докази є належними і допустимими, такими, що підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.
За таких обставин, апеляційний суд не має обгрунтованих сумнівів вважати надану виписку за період з 29.10.2018 року по 25.07.2023 року за кредитним договором № С-001-036429-18-980 від 29 жовтня 2018 року неналежним та недопустимим доказом.
Оскільки розмір заборгованості відповідачем не спростовано, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, у зв`язку із чим позивач, який набув право вимоги за кредитним договором, має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Інші доводи, наведені стороною позивача в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, однак на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті не впливають.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Малофеєва Владислава Олексійовича – залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 березня 2025 рокуу справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                                  О.В. Карпенко

Судді                         Л.І. Василенко 

               О.М. Новіков