КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                            Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/6479/2025                                              
                                      
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                            Справа № 372/6449/24 
 
24 липня 2025року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А.
при секретарі           - Смолко А.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-
 
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що між ним та ОСОБА_1 були дружні та доброзичливі відносини, проте влітку 2022 року відповідач попросив позивача падати йому у борг грошові кошти у сумі 30 000, 00 доларів США, на що він відповів, що принципово нікому не дає кошти в борг.
Зазначає, що в подальшому відповідач зателефонував йому і повідомив, що у нього є у власності житловий будинок в Обухівському районі Київської області (поблизу Обухівського шосе), який він на той момент виставив на продаж за 190 000 доларів США(однак покупців на цей будинок не було).
У зв`язку з потребою у грошових коштах,  ОСОБА_1 запропонував перереєструвати вказаний будинок на ОСОБА_2 , і в рахунок оплати за нього останній мав би переказувати  ОСОБА_1 кошти в розмірі по 10 000 доларів США щомісячно, до моменту оплати повної суми у 190 000 доларів США за будинок.
Зазначає, що він погодився на таку пропозицію, перерахував ОСОБА_1 кошти в сумі 30 000 доларів СШЛ па криптовалютний гаманець, який йому вказав ОСОБА_1 . Після переказу коштів, ОСОБА_1 підтвердив факт їх надходження на вказаний ним раніше криптовалютний гаманець.Таким чином, починаючи приблизно з кінця 2022 року і до жовтня 2023 року він  перераховував ОСОБА_1 кошти в сумі від 10 000 до 30 000 доларів США щомісячно у криптовалюті USDT, загалом (станом на листопад 2023 року) 174 973 доларів США.
Вказує на те, що після того як ним більша частина суми у 174 973 доларів США (з раніше обумовлених 190 000 доларів США) вже була виплачена, у розмові з відповідачем запропонував розпочинати підготовку до переоформлення будинку, проте відповідач відповів, що він переоформить будинок на позивача тільки коли останній доплатить йому ще 200 000, 00 доларів США.
Після чого, позивач повідомив, що відмовляється від раніше досягнутих домовленостей та вимагає від відповідача повернути отримані 174 973 доларів США на що, відповідач погодився з необхідністю повернення сплачених коштів, проте вказав, що не може назвати конкретний строк повернення сплачених коштів.
Вказує на те, що позовні вимоги про солідарне стягнення грошових коштів також із ОСОБА_3 гуртуються па тому, що грошові кошти, були отримані відповідачем ОСОБА_1 під час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . Ураховуючи наведене та презумпцію нероздільності зобов`язань подружжя, вважає, що наявні підстави для солідарного стягнення суми боргу з обох з відповідачів.
З огляду на вище викладене просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошові кошти у розмірі 6 398 358,00 грн.
В грудні 2024 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в обгрунтування вимог якої зазначав, що предметом позову є стягнення значної суми коштів. Відповідач явно ухиляється від виконання свого грошового зобов`язання, а належне йому, або його дружині майно за відсутності обтяжень такого майна може призвести до його відчуження у будь-який момент. Вказаний ризик є реальним, оскільки таким майном відповідачі можуть розпорядитись у будь-який час. Ймовірне відчуження належного відповідачам майна унеможливить подальше виконання рішення суду у даній справі, навіть якщо воно буде ухвалене на користь позивача.
Вказує на те, що відповідачам на праві спільної сумісної власності належить майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 356 кв.м., житловою площею 60,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (придбаний 09.08.2017 року ОСОБА_3 за згодою свого чоловіка);  житловий будинок, загальною площею 532.4 кв.м., житловою площею 120.6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (придбаний 08.02.2019 року ОСОБА_3 за згодою свого чоловіка); земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:06:006:0079, загальною площею : 0.0939 (га), розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р., сщ/рада. Козинська та автомобіль легковий Lexus LS 460 держ. номер   НОМЕР_1 .
З огляду на вище викладене просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок, загальною площею 532.4 кв.м., житловою площею 120.6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний помер об`єкта нерухомого майна 600432732231) який зареєстрований за ОСОБА_3 ; житловий будинок, загальною площею 356 кв.м., житловою площею 60,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1763316232231) який зареєстрований за ОСОБА_3 ; земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:06:006:0079, загальною площею 0.0939 (га), що розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р., сщ/рада. Козинська (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 608924032231) яка зареєстрована за ОСОБА_3 та на легковий автомобіль марки «Lexus LS 460», номер НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 .
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів, задоволено частково.
Накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 532.4 кв.м., житловою площею 120.6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний помер об`єкта нерухомого майна 600432732231) який зареєстрований за ОСОБА_3 ; на житловий будинок, загальною площею 356 кв.м., житловою площею 60,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1763316232231) який зареєстрований за ОСОБА_3 ; на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:06:006:0079, загальною площею : 0.0939 (га), що розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р., сщ/рада. Козинська (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 608924032231) яка зареєстрована за ОСОБА_3 .
В решті вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду,  ОСОБА_1 02 січня 2025 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду, в якій просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про зловживання процесуальними правами позивача та стягнути в дохід Державного бюджету штраф у сумі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд взагалі не обґрунтував підстави застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на два житлові будинки та земельну ділянку. В ухвалі від 20 грудня 2024 року не вирішено питання зустрічного зобов`язання. Отже, суд не виконав обов`язкові умови, які визначені цивільним процесуальним законодавством, та повинні бути дотримані судом.
Вказує на те, що сумарна вартість об`єктів нерухомості, на які суд наклав арешт, становить орієнтовно 74 167 060, 50 грн (за середнім показником ринкових цін у відповідному населеному пункті). Ціна позову при цьому складає 6 398 359, 00 грн. (шість мільйонів триста дев`яносто вісім тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн.
Зазначає, що позов не містить доказів того, що між позивачем та відповідачем існували договірні правовідносини, за якими відповідач одержав будь-яке майно, що було використане в інтересах сім`ї. Окрім того, віртуальні активи не є майном у розмінні цивільного законодавства. Позивач не наводить доказів того, що нібито одержані відповідачем віртуальні активи були використані ним в інтересах сім`ї та дружина відповідача взагалі була обізнана про наявність будь-яких домовленостей між її чоловіком, ОСОБА_1 , та позивачем.
В судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сидоренко Н.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Представник позивача   ОСОБА_2 адвокат Мастістий І.А. в судове засідання не з`явився, 23 липня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника про відкладення розгляду справи. 
В судовому засіданні було поставлене на обговорення питання про можливість проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін.
Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 24 липня 2025 року колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки це друге клопотання представника позивача про відкладення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку, загальною площею 532.4 кв.м., житловою площею 120.6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний помер об`єкта нерухомого майна 600432732231)
Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:006:0079, загальною площею 0.0939 (га), що розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р., сщ/рада. Козинська (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 608924032231)
Також відповідач  ОСОБА_3 є власником житлового будинку, загальною площею 356 кв.м., житловою площею 60,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1763316232231) 
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції посилався на те, що вимоги заяви в частині накладення арешту на житлові будинки та земельну ділянку є обгрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому наявні підстави для її задоволення в цій частині. Також суд першої інстанції зазначав, що відомостей щодо належності відповідачу ОСОБА_1 автомобіля марки «Lexus LS 460», номер НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , заявником не надано, а тому суд в цій частині відмовив в задоволенні заяви.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення  виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що  ОСОБА_2  звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 6 398 358,00 грн.
Таким чином, позивач звернувся з позовними вимогами майнового характеру й предметом позову є грошові кошти.
Враховуючи зміст позовних вимог, предмет спору та ціну позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне відповідачам майно, а саме: на на житловий будинок, загальною площею 532.4 кв.м., житловою площею 120.6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний помер об`єкта нерухомого майна 600432732231) який зареєстрований за ОСОБА_3 ; на житловий будинок, загальною площею 356 кв.м., житловою площею 60,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1763316232231) який зареєстрований за ОСОБА_3 ; на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:06:006:0079, загальною площею : 0.0939 (га), що розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р., сщ/рада. Козинська (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 608924032231) яка зареєстрована за ОСОБА_3 ,  є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.
Оскільки відповідачі є власниками вище зазначеного майна вони, як власники мають право в будь-який момент  відчужити належне їм майно, а тому  невжиття  вказаного заходу забезпечення позову  може призвести  до  відчуження даного майна відповідачами та утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність арешту вказаного майна  ніяким чином не обмежує відповідачів в праві користування майном, обмеження стосується лише  права відчуження даного майна на час розгляду спору судом.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що в оскаржуваній ухвалі не вирішено питання зустрічного зобов`язання, отже, суд не виконав обов`язкові умови, які визначені цивільним процесуальним законодавством, та повинні бути дотримані судом, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне. 
Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
На підставі частини другої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком.
Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення передбачені частиною третьоюстатті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2019 року у справі № 753/2380/18-цз вказав, що реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, згідно з якою суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) зазначено, що «відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову… Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».
Таким чином, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Цей інститут має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів.
З огляду на вище зазначене колегія суддів звертає увагу, що реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що сумарна вартість об`єктів нерухомості, на які суд наклав арешт, становить орієнтовно 74 167 060, 50 грн (за середнім показником ринкових цін у відповідному населеному пункті), а ціна позову при цьому складає 6 398 359, 00 грн. (шість мільйонів триста дев`яносто вісім тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн., колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано доказів вартості майна, на яке накладено арешт. Надані відповідачем скріншоти з інтернет ресурсів не є належним доказом вартості майна, яке належить відповідачам. В даному випадку належними доказами вартості майна є договори купівлі- продажу та/або оцінка ринкової вартості нерухомого майна.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що позов не містить доказів того, що між позивачем та відповідачем існували договірні правовідносини, за якими відповідач одержав будь-яке майно, що було використане в інтересах сім`ї. Окрім того, віртуальні активи не є майном у розмінні цивільного законодавства, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи стосуються вирішення позовних вимог по суті. В даному випадку суд розглядав заяву про забезпечення позову та судом не надавалось оцінку доказів по суті пред`явлених позовних вимог. 
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що ухвала Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2024 року постановлена з дотриманням норм  матеріального  та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги   ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року

 
Головуючий:                                              Судді: