ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/8333/24                                                Головуючий суддя І інстанції Шишкін О. В.
Провадження № 33/818/950/25                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року                                                         м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Бабаскіна Д.І. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою, накладено на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, 605 гривень 60 копійок.
Постановою встановлено, що 28.04.2024 року о 17:09 год у м. Харкові, по пров. Буковий, 10, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Fiesta, днз НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, результат огляду 0,84 проміле, що підтверджується висновком лікаря – нарколога №1218 КНП ХОР ОКНЛ за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18-А, був згоден. Своїми діями порушив п. 2.9.а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник Бабаскін К.С.. подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити. 
Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 поверхнево, недослідивши всіх обставин, які мають значення для розгляду цієї справи. Зокрема, на думку апелянта, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відеозапис не містить відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також на те, що водію не було видано висновок щодо результатів огляду на стан сп`яніння.
В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Бабаскін К.С. для розгляду апеляційної скарги не прибули, про місце, день та час апеляційного розгляду були повідомлені належним чином. Зокрема апелянт – адвокат Бабаскін К.С. отримав судову повістку про виклик в письмовій формі (а.с.68) та в особистому кабінеті підсистеми «Електронний суд» (а.с. 67). 
ОСОБА_1  отримав  судову повістку про виклик в електронній формі, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у застосунок «Viber», сформована згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу, затвердженому наказом Державної судової адміністрації  України від 23.01.2023 року № 28. Крім того на адресу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності неодноразово направлялись судові повістки про виклик у письмовій формі, однак були повернуті до суду, як невручені з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Як зазначає Велика Палата Верховного Суду (справа №800/547/17), направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення особи «належним». Обов`язок судів «повідомити» полягає у тому, щоб інформувати учасника справи про судове засідання, а не забезпечити його участь в цьому засіданні.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження (…).
Аналогічної думки в цій справі притримується і суд апеляційної інстанції зважаючи також і на те, що в Україні на час розгляду справи діє режим воєнного стану. При цьому учасники справи згідно та у спосіб, передбачений ст. 294 КУпАП, мають право на відкладення розгляду їх справи за умови завчасного сповіщення про це суду.
З відомостей, які є наявними в матеріалах справи вбачається, що апеляційну скаргу було подано захисником ОСОБА_1 – адвокатом Бабаскіним К.С., що свідчить про обізнаність сторони захисту про існування ініційованого ним провадження. Враховуючи, що апеляційний розгляд вже відкладався за заявою захисника, наданої засобами телефонного зв`язку (телефонограмою) то належить вважати, що сторона захисту мала можливість повідомити суд апеляційної інстанції про необхідність відкладення апеляційного розгляду або про можливість розгляду апеляційної скарги за її відсутності, однак таким правом не скористалась. 
За таких обставин, враховуючи, що суд апеляційної інстанції повідомив сторону захисту про місце, день та час розгляду апеляційної скарги захисника, а сторона захисту жодних заяв чи клопотань в будь-який зручний для учасників справи спосіб (листів, електронних повідомлень) до суду апеляційної інстанції станом на 23.06.2025 року не надходило.
За таких обставин, Харківський апеляційний суд вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу захисника Бабаскіна К.С. за відсутності належно повідомлених учасників справи в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних у матеріалах справи.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Бабаскіна К.С. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 902591 від 29.04.2024, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 28.04.2024 року о 17:09 год у м. Харкові, по пров. Буковий, 10, транспортним засобом Ford Fiesta, днз НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Водій пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, результат огляду 0,84 проміле, що підтверджується висновком лікаря – нарколога №1218 КНП ХОР ОКНЛ за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18-А. Своїми діями порушив п. 2.9.а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №902591 від 29.04.2025 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «не керував тз», що свідчить про незгоду ОСОБА_1 з висновками поліцейського про керування ним автомобілем (а.с.1).
З відомостей акту на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківки результату проведеного огляду вбачається, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Результат проведеного огляду склав 0.84 проміле (а.с. 4-5).
Відомостями висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння водія від 28.04.2024 за №1218 встановлено, що ОСОБА_1 , перебував в стані алкогольного сп`яніння. 
Відомостями повідомлення запрошення до підрозділу поліції ОСОБА_1 було запрошено для розгляду вчиненого правопорушення на 29.04.2024 о 10 год. 00 хв.
З відомостей рапорту М. Решітько вбачається, що 28.04.2025 під час патрулювання у складі екіпажу за адресою пр-к Буковий 10 було зупинено транспортний засіб згідно вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Підставою зупинки стало те, що водій, рухаючись на зустріч поліцейському різко змінив напрям руху та значно збільшив швидкість. Наздогнавши автомобіль з якого вибіг водій та намагався піти з місця події, поліцейськими було розпочато проведення процесуальних дій. Особу водія ОСОБА_1 було встановлено на місці зупинки. Під час спілкування у водія було виявлено озаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає дійсності, виражене тремтіння пальців рук. Водій, пройшовши огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не погодився з результатом цього огляду, який склав 0.84 проміле. У зв`язку з чим ОСОБА_1 виконав законну вимогу водія та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Після отримання позитивного результату медичного огляду на водія було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Відомостями довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП Р. Сухорубова встановлено, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , а тому зобов`язаний знати і неухильно дотримуватись вимог Правил дорожнього руху.
Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданих до протоколу ААД№902591, копію якого долучено до матеріалів справи встановлено обставини правопорушення ОСОБА_1 . Зокрема, з відеозапису вбачається, як автомобіль червоного кольору рухаючись назустріч припаркованому поліцейському автомобілю. Різко розвернувся та пришвидшив рух. Поліцейські невідкладно почали переслідування зазначеного автомобілю, водій якого, вочевидь усвідомивши можливість того, що зник з поля зору поліцейських, зупинився та вийшов з автомобілю, намагаючись покинути місце події. Наздогнавши транспортний засіб, поліцейські встановили особу водія, яким виявився ОСОБА_1 , який на питання співробітників поліції « Куди так швидко їде? Та чому розвернувся» відповів, що полюбляє швидко їздити та передумав їхати в сторону автомобіля поліцейського. Щодо питання поліцейського про те, що саме перелякало водія ОСОБА_1 відповів, що вважав що у працівників поліції будуть до нього питання. Під час проведення подальших процесуальних дій водій почав заперечувати факт керування транспортним засобом, однак на твердження поліцейського про наявність відеозапису з фактом керування, ОСОБА_1 зазначив, що керував автомобілем, вказавши на транспортний засіб яким керував.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на їх дії до безпосереднього керівництва цих осіб з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП), зокрема протокол про адміністративне правопорушення, висновок лікаря-нарколога та інші. Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять відповідних відомостей, які свідчать про невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника в цій частині.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відомостей керування ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставними, оскільки спростовуються відомостями відеозапису та рапорту поліцейського, доданих до протоколу.
З відеозапису вбачається, що на зустріч припаркованого автомобілю працівників поліції рухається автомобіль червоного кольору, водій, якого, побачивши поліцейських, кардинально змінив напрям руху свого автомобілю та пришвидшив його рух. Працівники поліції невідкладно почали переслідувати цей транспортний засіб, який через деякий час зупинився за поворотом на узбіччі поряд з іншим автомобілем. Водій цього автомобілю вийшов з нього та вочевидь намагався піти з місця події, однак його наздогнали працівники поліції. Під час спілкування з поліцейськими водій ОСОБА_1 особу якого було встановлено працівниками поліції, повідомив, що полюбляє швидко їздити та про зміну свого наміру їхати в сторону поліцейського автомобілю, оскільки злякався можливості запитань з боку поліцейських щодо нього.
Хоча в подальшому, в певний момент час ОСОБА_1 і заперечував факт керування ним транспортним засобом, однак потім зізнався, що керував автомобілем, зазначивши яким саме (файл export-tsr8q 10 хв 50 с – 11 хв 30 с).
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відомостей щодо керування транспортним засобом є безпідставними та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 . 
Щодо доводів апеляційної скарги про невручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності висновку щодо результатів медичного огляду, як на підставу визнання огляду недійсним належить зазначити наступне.
Приписами ч. 3 ст. 266 КУпАП встановлено, що разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Згідно вимого п. 16-17 та 19 розділу ІІІ Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння), видається на підставі акту медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я, що не позбавляє сторону захисту ознайомитись із його змістом, звернувшись до керівника відповідної медичної установу із відповідним клопотанням. Більш того, приписами ст. 267 КУпАП передбачено можливість оскарження заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відповідного органу, який застосував певні заходи, зокрема і щодо проведення огляду на стан сп`яніння.
Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції гарантовано збереження зразків біологічного середовища протягом 90 днів, які відібрані для лабораторного дослідження.
Таким чином, питання про оскарження висновку лікаря необхідно ініціювати в межах строку зберігання зразків біологічного середовища. Матеріали справи не містять відомостей, щодо факту звернення ОСОБА_1 , або його захисника до керівництва КНП “ОКНЛ” із клопотанням про визнання огляду недійсним або із заявою про проведення повторного лабораторного дослідження біологічного середовища ОСОБА_1 від 28.04.2024 року.
Разом з тим належить врахувати, що Положенням про комісію з контролю за якістю проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп`яніння, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.11.97 р. N 339 встановлено, що комісія створюється органами охорони здоров`я (Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннями охорони здоров`я обласної, Київської і Севастопольської міських держадміністрацій) з метою забезпечення систематичних планових перевірок рівня і якості дотримання закладами охорони здоров`я нормативно-правових актів щодо проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп`яніння.
Відповідно до п. 2.1 Положення до основних завдань комісії належать зокрема: перевірка виконання нормативно-правових актів щодо проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп`яніння в закладах охорони здоров`я, в тому числі попередніх, періодичних, позачергових, передрейсових та післярейсових медичних оглядів водіїв транспорту; розгляд надзвичайних та конфліктних випадків, що виникли при проведенні медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп`яніння.
Згідно п. 2.2 Положення за результатами перевірок комісія складає відповідні акти про діяльність медичних комісій водіїв транспортних засобів, що перевірялися, роботи по проведенню експертиз станів сп`яніння, готує пропозиції щодо усунення виявлених недоліків.
Таким чином, законодавець надав можливість будь-якій заінтересованій особі, зокрема і ОСОБА_1 захистити свої права у визначений спосіб, оскарживши висновок лікаря-нарколога у тому числі і в частині дій посадових осіб, задіяних під час огляду особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та складанні висновку щодо стану сп`яніння відносно водія.
Разом з тим, належить зазначити, що законом визначено лікаря-нарколога посадовою особою, яка провадить медичний огляд, а також механізм оскарження її дій та результатів проведеного огляду, оскільки суди не мають спеціальних знань в цій галузі, а тому, відповідно до вимог ст. 245,251, 252 КУпАП можуть оцінювати лише відомості висновку такого огляду.
Разом з цим належить врахувати, що суд будь-якої інстанції позбавлений процесуальної можливості самостійно направляти запити щодо перевірки проведених оглядів, ініціювати проведення експертиз, або вживати інших самостійних дій, оскільки будь-які самостійні дії суду можуть розцінюватися стороннім спостерігачем, як відшукування доказів у справі (Рішення ЄСПЛ «Гайдашевський проти України»).
Натомість, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема і ОСОБА_1 та його захисник, мають право витребувати копії медичних документів, складених стосовно водія, клопотати перед компетентними посадовими особами про проведення повторного лабораторного дослідження, а також провадити інші процесуальні дії, які не заборонені Законом, а також надавати отримані відомості суду у якості доказів на підтвердження своїх доводів. 
Належить зазначити, що особа стосовно якої було проведено медичний огляд, зокрема і ОСОБА_1 , має право в будь-який час звернутись до медичної установи де було проведено його огляд на стан сп`яніння для отримання свого примірника медичного висновку.
Таким чином, наявність неспростованого висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування водія під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1218 від 28.04.2024 у цій конкретній справі, дає підстави сторонньому спостерігачу стверджувати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо недійсності проведеного огляд належить вважати необґрунтованими та суб`єктивними.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушенням вимог КУпАП належить зазначити наступне.
Згідно вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до відомостей висновку щодо медичного огляду, огляд ОСОБА_1 було проведено о 17 год. 55 хв 28.04.2024. Відомостями повідомлення про запрошення до підрозділу поліції встановлено, що водію належить з`явитись до поліцейського Решітько М.М. 29.04.2024 о 10 год для складання адміністративного матеріалу. З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 у вказаний у повідомленні день та час з`явився за запрошенням поліцейського, який склав протокол про адміністративне правопорушення в межах часу, визначеного ч.2 ст. 254 КУпАП.
З огляду на особливості апеляційних доводів у цій конкретній справі суд апеляційної інстанції вважає, що відкладення питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення на наступний день в межах часу, визначеного ч. 2 ст. 254 КУпАП не є порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Навпаки, такі дії поліцейського роблять можливим використання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності прав, передбачених ст. 268 КУпАП.
Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
Оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Бабаскіна К.С.. залишити без задоволення.
Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков