Ухвала
про залишення скарги без руху
29 липня 2025 року
м. Київ
справа № 217/344/23
провадження № 51-2899 ск 25 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року,
встановив:
Вироком Авдіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 року  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено до покарання, із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України (далі - КК), (в редакції станом на 04 листопада 2022 року), у виді позбавлення волі: 
- за ч. 5 ст. 407 КК на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 58 КК, замість призначеного покарання, призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки з відрахуванням в доход держави із суми його грошового забезпечення двадцяти відсотків. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін. 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування норм матеріального права, а також неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, висуває вимоги щодо перегляду судових рішень стосовно нього.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у ст. 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі ст. 436 КПК. 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття касаційного провадження без виклику сторін кримінального провадження вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються.
Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
-  залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
У прохальній частині касаційної скарги засуджений ОСОБА_4   просить:
-  скасувати ухвалу суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;
- вжити заходи щодо зупинення та припинити зняття коштів з його заробітної плати, які були стягнуті незаконним та протиправним шляхом з усього доходу з 17 квітня 2024 року по сьогоднішній день у виді 20 % щомісяця від усього доходу повністю та за військове звання;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 17 квітня 2024 року по сьогоднішній день;
- прийняти до уваги його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки був відсутній на службі у зв`язку з об`єктивними медичними обставинами та законними діями в межах військового законодавства.
Проте, зазначені вимоги не узгоджується з вищезазначеними положеннями КПК, які визначають повноваження суду касаційної інстанції, в тому числі за наслідками розгляду касаційної скарги.
За таких обставин засудженому слід уточнити прохальну частину касаційної скарги з урахуванням приписів ст. ст. 430, 436 КПК, які визначають повноваження суду касаційної інстанції при вирішенні зазначених питань.
Як убачається з мотивувальної частини касаційної скарги, засуджений не погоджується з вироком Авдіївського міського суду Донецької області від 21 грудня 2023 року та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, яку долучає до своєї скарги, однак у прохальній частині своєї скарги просить скасувати лише ухвалу суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року, тобто назва оскаржуваного рішення, яке просить скасувати засуджений, не узгоджується з назвою ухвали апеляційного суду (яка додана до скарги), чим допустив суперечність та неузгодженість своєї позиції.
Вказане позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження за касаційною скаргою та прийняти остаточне рішення за наслідками її розгляду.
Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений, крім іншого, по суті посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку, оскільки можливості скасування чи зміни судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чи неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) чинним законом не передбачено.
З огляду на зміст положень, передбачених ч. 1 ст. 433 КПК, Верховний Суд позбавлений можливості надавати оцінку доказам, перевіряти правильність такої оцінки та виходить лише з тих фактичних обставин, які були встановлені судами попередніх інстанцій.
Крім того, як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції відповідно до положень, передбачених ч. 3 ст. 349 КПК, визнав за згодою учасників судового провадження недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого.
У мотивувальній частині касаційної скарги засуджений вказує на порушення  судом апеляційної інстанції презумпції невинуватості, права на захист, вимог кримінального процесуального закону, оскільки вважає неправильним стягнення грошового забезпечення у розмірі 20 % з усього його доходу, а також те, що вину у вчиненні кримінального правопорушення заперечує, у судове засідання його привезли в стані афекту, його забрали з гарячої точки бойових дій, він нічого не розумів та не міг захищати свої права, що на думку скаржника, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.
Однак, наводячи такі доводи, не наводить обґрунтувань про те, яким чином вказане могло вплинути чи вплинуло на законність рішення суду апеляційної інстанції, з огляду на те, що:
- кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанцій у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, відповідно до якого, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку;
- вимоги касаційної скарги зводяться лише до скасування ухвали суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 28  травня 2025 року та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (яких саме вимог не зазначено), при тому, що зі змісту вироку не вбачається будь-яких даних щодо наявності цивільного позову, а судом першої інстанції замість покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки з відрахуванням в доход держави із суми його грошового забезпечення двадцяти відсотків. 
Також, всупереч вимогам ч. 3 ст. 427 КПК  засуджений не зазначає в касаційній скарзі, чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених ст. 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
Що стосується прохання засудженого щодо зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, то зазначене клопотання вирішується в порядку, передбаченому положеннями ст. 430 КПК,  і може бути вирішено лише після відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне встановити засудженому ОСОБА_4 строк для усунення недоліків у п`ятнадцять днів з моменту отримання ним ухвали про залишення поданої касаційної скарги без руху.
При повторному зверненні до суду засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено цього строку. 
Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нової касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень ст. 427 КПК. 
У разі необхідності, засуджений під час усунення зазначених недоліків, не позбавлений можливості звернутися за правовою допомогою.
З урахуванням наведеного, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2025 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                           ОСОБА_3