УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 686/4545/24
провадження № 51-2543 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року,
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень та встановлені обставини
За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. 
На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2023 у виді штрафу в сумі 66 234 грн. заміненого ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області 04 квітня 2024 року на покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 4 місяці, та визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання щодо арешту майна, цивільного позову та речових доказів у кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_4 винуватим в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у великих розмірах.   
Як установив суд, 02 листопада 2023 року, близько 10:00 год, ОСОБА_4 за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, прийняв рішення заволодіти шляхом обману грошовими коштами особи похилого віку - ОСОБА_6 , яка проживає одиноко по АДРЕСА_1 . Тоді ж, невстановлена досудовим розслідуванням особа чоловічої статі, перебуваючи у невстановленому місці, за попередньою змовою із ОСОБА_4 , зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_4 за місцем роботи потерпілої та, представившись лікарем-травматологом та ортопедом Хмельницької обласної лікарні, повідомила завідомо неправдиві відомості про те, що її племінниця ОСОБА_7 нібито потрапила у дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП) та потребує невідкладної дороговартісної медичної допомоги, за яку необхідно передати грошові кошти в найкоротший термін.
Продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані єдиним умислом на заволодіння грошовими коштами потерпілої, невстановлена досудовим розслідуванням особа чоловічої статі, продовжував телефонувати на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 , який вона повідомила, а саме НОМЕР_1 зі свого мобільного телефону з абонентських номерів НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , при цьому повідомляючи потерпілій про необхідність передачі належних їй грошових коштів, особі, яка найближчим часом прибуде за місцем проживання потерпілої.
У свою чергу, ОСОБА_4 реалізовуючи спільний із невстановленими досудовим розслідуванням особами злочинний намір спрямований на заволодіння чужим майном, 02 листопада 2023 року, близько 10:54 год, будучи обізнаним про телефонні дзвінки до потерпілої ОСОБА_6 та їх зміст, прибув до квартири АДРЕСА_2 , де діючи з корисливих мотивів, умисно, повторно, за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, розуміючи та усвідомлюючи, що в державі діє воєнний стан, шляхом обману, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 є особою похилого віку, під приводом передачі грошових коштів на лікування племінниці ОСОБА_7 внаслідок ДТП, усвідомлюючи, що племінниця потерпілої не потребує коштів на лікування, оскільки такої ДТП не відбулося, отримав від потерпілої ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на 02 листопада 2023 року становить 543 982,5 грн, після чого з отриманими коштами покинув місце вчинення кримінального правопорушення, таким чином заволодів, шляхом обману, повторно, за попередньою змовою групою осіб, грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 на вищевказану суму, чим завдав останній шкоди у великому розмірі.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями, просить справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції або зменшити покарання до 5 років позбавлення волі. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що органом досудового розслідування не вжито заходів до розшуку осіб, які ошукали потерпілу. Вказує, що його дії  неправильно кваліфіковані, оскільки відсутні докази змови на вчинення злочину, а він лише знав, але не розповів. Зазначає, що призначаючи покарання суд не врахував обставини, які пом`якшують покарання, наявність матері інваліда, яка до того ж є переселенкою, малолітнього сина 4 років.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне  застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, стверджує про незаконність, необґрунтованість судових рішень, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своєї позиції захисник вказує, що судами: 
- не визнано обставин, які були встановлені, пом`якшуючими та не враховано їх при постановленні рішень, не враховано доводи захисника, висловлені у судових дебатах, не надано їм оцінку, що призвело до призначення занадто суворого покарання, не враховано особливість вчинення злочину, події злочину та не надано оцінку поведінці потерпілої, що є порушенням норм процесуального закону;
- не надано оцінку тим обставинам, що стороною обвинувачення не зібрано в повній мірі доказів причетності ОСОБА_4 до вчиненого правопорушення, оскільки жоден з допитаних свідків не бачив особисто факт вчинення ним злочину та заволодіння грошовими коштами потерпілої, а також, наявність у ОСОБА_4 грошових коштів в іноземній валюті;
-  не надано оцінку тому, що під час досудового розслідування не вжито заходів до збирання доказів, встановлення та розшуку інших осіб, причетних до вчинення злочину, хоча ОСОБА_4 повідомляв про них.
Також захисник не погоджується з цивільним позовом у справі, оскільки, на його думку, ОСОБА_4 не розпорядився грошовими коштами, а передав їх іншим особам, які причетні до вчинення злочину та які не встановлені органами досудового розслідування, а тому стягнення заподіяної шкоди лише з ОСОБА_4 є безпідставним та необґрунтованим. Вказана потерпілою моральна шкода не доведена жодними доказами. 
Суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторний допит ОСОБА_4 та потерпілої, чим позбавив сторону захисту можливості надавати свої доводи та зауваження. Також цей суд не врахував думки потерпілої щодо призначеного ОСОБА_4 покарання.
Також за змістом касаційний скарг сторона захисту посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Мотиви Суду
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з положеннями ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
Отже, доводи касаційної скарги, які зводяться до неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, з огляду на викладені вище положення процесуального закону, не можуть бути предметом перевірки в касаційному порядку.
Як убачається зі змісту вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.
Такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила, що після отримання телефонного дзвінка про ДТП за участю її племінниці та необхідності надання коштів на операцію, спершу передала ОСОБА_4 10 000 доларів США, пізніше ще 5 000 доларів США. Кошти передавала за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 . Зауважила, що ОСОБА_4 був одягнений у чорний спортивний костюм; свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що підвозив ОСОБА_4 від в`їзду в Хмельницьку міську лікарню до АДРЕСА_2; свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що прийняв замовлення з АДРЕСА_2. Під час руху пасажир розмовляв по телефону. Вказав, що запам`ятав ОСОБА_4 через його дивну поведінку, оскільки той постійно нервував, сварився сам з собою; свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що восени 2023 року відвозив ОСОБА_4 з Хмельницького до Тернополя де той попросив підвезти його до пункту обміну валюти та до хлопців, які очікували його в кафе. Зазначені хлопці мали дати ОСОБА_4 500 доларів США, які б були оплатою ОСОБА_10 за дорогу до Нікополя, куди ОСОБА_4 просив його завезти.
Виконуючи законодавчі положення, суд першої інстанції також допитав ОСОБА_4 , який не заперечував, що двічі, на прохання своїх знайомих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , отримував для них кошти від ОСОБА_6 в сумі - 10 000 та 5 000 доларів США. На автомобілі служби таксі, який йому викликав ОСОБА_13 , ОСОБА_4 приїхав на АДРЕСА_2, та представившись ОСОБА_6 , що він від ОСОБА_14 , отримав у неї спочатку 10 000 доларів США. Пізніше, коли ОСОБА_4 уже був у під`їзді, ОСОБА_15 сказав повернутися та забрати у «мамки» ще 5 000 доларів США. 
Крім того, визнаючи ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення місцевий суд послався на фактичні дані, які містяться у письмових доказах, зокрема протоколі огляду місця події від 02 листопада 2023 року, протоколі огляду предмету від 02 листопада 2023 року та ілюстрованої таблиці до нього, протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 листопада 2023 року за участі ОСОБА_6 , протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 листопада 2023 року за участі ОСОБА_16 , протоколі огляду предметів від 08 лютого 2024 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 11 січня 2024 року за участі ОСОБА_4 , інших письмових доказах, зміст яких детально відображено у вироку.
Таким чином, дослідивши і перевіривши показання учасників провадження, наявні у справі письмові докази, оцінивши їх в сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК.
При цьому місцевий суд оцінивши дані протоколу слідчого експерименту 11 січня 2024 року, врахувавши те, що ОСОБА_4 уже притягувався до кримінальної відповідальності за фактами шахрайський дій, до того ж схема їх вчинення мала одну і ту ж форму, критично оцінив його показання у частині незнання про наміри його знайомих на заволодіння коштами ОСОБА_6 шахрайським способом, вказавши, що вони спрямовані на уникнення відповідальності.
Апеляційний суд, переглядаючи вказаний вирок за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , перевірив доводи, викладені в них, які за змістом аналогічні доводам касаційних скарг сторони захисту, та обґрунтовано спростував їх, виклавши в ухвалі мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. 
При цьому суд зазначив, що в обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненому, місцевий суд правильно послався на показання потерпілої,  обвинуваченого, який визнав, що двічі, на прохання своїх знайомих, отримав від потерпілої грошові кошти; свідків, інші наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази. Будь-яких підстав не довіряти наданим доказам у суду не було, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та іншими обставинами справи, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку, з наведенням переконливих мотивів, чому взяті до уваги одні докази та відхилені інші, в тому числі й показання самого ОСОБА_4 щодо його непричетності до шахрайства. При цьому, судом надано вірну оцінку як показанням потерпілої, так і свідків. Вони є послідовними, узгоджуються із протоколом слідчого експерименту і не суперечать іншим матеріалам кримінального провадження.
Спростовуючи доводи сторони захисту щодо поведінки потерпілої, яка, нехтуючи правилами особистої безпеки, проявила надмірну довіру до сторонніх людей, апеляційний суд слушно зазначив, що така поведінка немає жодного впливу на правильність кваліфікації дій обвинуваченого. При цьому, взяв до уваги вік потерпілої, яка, будучи особою літнього віку, сприйняла інформацію про те, що її племінниця потрапила у ДТП серйозно. 
Також суд апеляційної інстанції зазначив, що та обставина, що органом досудового розслідування не було встановлено інших причетних до події співучасників, які телефонували потерпілій з приводу грошових коштів, не спростовує вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення. Невстановлення певних обставин не свідчить про безпідставність обвинувачення в цілому. Те, що обвинувачений ОСОБА_4 діяв не сам, підтверджується і його власними показаннями, а також даними із роздруківки телефонних з`єднань, даними оглянутого мобільного телефону та показаннями потерпілої. При цьому колегія суддів зауважує, що суд розглядає справу у межах пред`явленого обвинувачення.
Також суд апеляційної інстанції перевірив доводи сторони захисту у частині цивільного позову потерпілої та зазначив, що задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд врахував фізичні і моральні страждання та переживання, які потерпіла зазнала у зв`язку із вчиненням щодо неї неправомірних (злочинних) дій зі сторони обвинуваченого. Встановлений місцевим судом розмір моральної і матеріальної шкоди є обґрунтованим та таким, який відповідає фактичним обставинам справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Норми ч. 3 ст. 404 КПК зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли місцевий суд дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода сторони із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК.
У даному провадженні, як убачається з копії ухвали апеляційного суду, суд погодився з оцінкою доказів наданою місцевим судом та з його висновками в цілому. При цьому, обґрунтовано вказав, що місцевий суд встановив всі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, досліджуючи докази  дотримався вимог ст. 94 КПК, з огляду на що, доводи касаційної скарги в частині порушення апеляційним судом вимог процесуального закону, є неприйнятними.
Покарання призначене ОСОБА_4 є справедливим, відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наявність матері похилого віку, сестри та малолітньої дитини жодним чином не завадило обвинуваченому вчинити тяжкий умисний злочин проти власності, а тому вказані обставини не можуть бути підставами для пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання. 
Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано при  постановленні вироку в цьому провадженні. Правових підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим і таким, що є недостатнім для досягнення його мети, немає. При цьому, Суд звертає увагу на те, що думка потерпілої щодо призначення покарання не є вирішальною при прийнятті відповідного рішення судом, з огляду на конкретні обставини справи.
Таким чином, судами попередніх інстанцій дотримано вимоги матеріального та процесуального закону під час розгляду вказаного кримінального провадження. Вирок та ухвала відповідають положенням статей 370, 419 КПК. 
Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційних скарг та доданих до них копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарг немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 квітня 2025 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                           ОСОБА_3