УХВАЛА
28 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 306/762/24
провадження № 51-683ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого
ОСОБА_5 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області 
від 22 листопада 2024 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 21 травня 
2025 року,
встановив:
Захисник ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій порушив питання 
про перегляд у касаційному порядку вказаних судових рішень.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінальногопроцесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та частин 3, 6 цієї статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень 
при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування 
закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, 
яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що 
є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи 
в обґрунтування кожної позиції. 
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, захисник у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами, як на підставу, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, 
для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування того, у чому саме полягали такі порушення із урахуванням положень ст. 412 КПК, не наводить. 
При цьому варто зауважити, що захисник, зазначаючи про недопустимість наданих прокурором доказів, не обґрунтовує свою позицію із конкретизацією того, які докази вважає недопустимими із посиланням на положення процесуального закону 
у їх взаємозв`язку.
Натомість захисник у касаційній скарзі, надаючи свою оцінку доказам, вказує 
на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, не містить касаційна скарга і доводів на обґрунтування неправильного застосування і неправильного, як зазначає захисник, тлумачення судами статей 258 та 263 Кримінального кодексу України (далі - КК), як підстави, визначеної п. 2 ч. 1 
ст. 438 КПК із урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу.
Поряд із цим, захисник вказуючи на те, що дії його підзахисного, засудженого 
за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК, слід кваліфікувати за статтями 118 та 124 цього Кодексу, не обґрунтовує наведене твердження, як це передбачено п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, із урахуванням положень 
ст. 413 цього Кодексу як підстави, визначеної п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування оскаржених судових рішень. Зокрема, зі змісту скарги не зрозуміло, з огляду на що захисник вважає, що в діях ОСОБА_5 може мати місце необхідна оборона, а також кваліфікація його дій за статтями 118 та 124 КК, як за кожною окремо, так і в їх сукупності.
Крім цього, не містить касаційна скарга і посилань на конкретні порушення процесуального закону, допущені апеляційним судом під час постановлення оскарженої ухвали від 21 травня 2025 року, а також неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, як підстав, визначених ч. 1 ст. 438 КПК, для її скасування із урахуванням положень 
статей 412-413 цього Кодексу.
Також у касаційній скарзі не наведено жодного обґрунтування незаконності чи необґрунтованості ухвали судового засідання від 21 травня 2025 року, яку захисник також оскаржує, що видно із вступної частини касаційної скарги.
Крім того, у касаційній скарзі захисника не наведено обґрунтування вимоги 
про закриття кримінального провадження з огляду на положення статей 284, 440 КПК 
у їх взаємозв`язку із зазначенням передбачених для того підстав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, 
яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Прохальна частина касаційної скарги має узгоджуватися з положеннями ст. 436 КПК, оскільки нечітке, суперечливе чи таке, що не відповідає наведеним вимогам, прохання скаржника унеможливлює прийняття судом касаційної інстанції відповідного рішення згідно вимог закону.
Положеннями ст. 436 КПК, визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, 
а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак вимоги захисника до суду касаційної інстанції про скасування оскаржених вироку та ухвали і ухвалення нового вироку про закриття кримінального провадження  не узгоджуються з наведеними вище положеннями ст. 436 КПК.
При тому, що ухвалення нового вироку взагалі не входить до повноважень касаційного суду.
Крім цього, захисник, оскаржуючи, у тому числі ухвалу судового засідання апеляційного суду від 21 травня 2025 року, не зазначає у прохальній частині скарги, 
що суд касаційної інстанції має зробити з вказаним судовим рішенням за наслідками розгляду касаційної скарги.
Отже, захисник має чітко зазначити у прохальній частині касаційної скарги, яке саме рішення повинен прийняти Суд з урахуванням положень вказаної статті. 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Крім того, захиснику слід звернути увагу на те, що копії касаційної скарги разом 
із доданими до неї додатками на виконання вимог ч. 6 ст. 427 КПК він має надіслати 
у кількості, необхідній для направлення сторонам кримінального провадження й усім учасникам судового провадження. Зазначене стосується і копій судових рішень, 
як доданих до касаційної скарги додатків.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття
касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим 
ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу захисника без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, 
що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, 
яка подала касаційну скаргу.
Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом 
з касаційною скаргою.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 листопада 2024 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 21 травня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити 
без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом десяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                      ОСОБА_3