КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №753/11363/24                                                 Головуючий у 1 інстанції: Заставенко М.О.
Провадження №22-ц/824/4121/2025                                         Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
16 травня 2025 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                        Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів, -
 
                                                          ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою, в якій просила, з урахуванням поданих зменшень позовних вимог, про стягнення з ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 70 559,88 грн.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів у розмірі 70 559,88 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
06.09.2024 до суду електронними засобами зв`язку через систему «Електронний суд» (дата формування - 03.09.2024) надійшла заява адвоката Лазоренко Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , про стягнення витрат на правову допомогу, у якій представник позивача просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 16 598 грн.
Заява обґрунтована тим, що позивач, користуючись правом на отримання професійної правничої допомоги, уклала з адвокатом Договір № 27.05.2024 від 27.05.2024 року про надання професійної правничої допомоги, згідно з яким розмір гонорару складає 9 084 грн, а також Договір № 05.08.2024 від 05.08.2024 року, згідно з яким розмір гонорару складає 7 514 грн.
Підставою для звернення з вказаною заявою стало те, що суд першої інстанції 29.08.2024 року ухвалено у справі № 753/11363/24 рішення про задоволення позовних вимог, однак під час ухвалення рішення в частині стягнення судових витрат, питання щодо витрат пов`язаних з наданням позивачу професійної правничої допомоги судом не вирішено.
05.09.2024 року до суду першої інстанції електронними засобами зв`язку через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката М`яготіної Олени Дмитрівни - надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, обґрунтовуючи клопотання тим, що позивачем кошти сплачені не адвокату, як це передбачено умовами договорів, а ФОП ОСОБА_3 . 
Також позивачем не враховано майновий стан відповідача, який є безробітнім.
 
11.09.2024 року до суду першої інстанції електронними засобами зв`язку через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у яких вона вказує на те, що порядок оформлення адвокатом рахунка для оплати наданих ним послуг та оподаткування грошових доходів фізичної особи-підприємця та само зайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, за ставками внеску до бюджету перебуває поза межами предмета дослідження питання витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Лазоренко Т.В. про стягнення витрат на правову допомогу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 16 598 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 07 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу щодо стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що аналізуючи матеріали справи та заяву про ухвалення додаткового рішення з додатками, представник відповідача помітила. Що два договори на ідентичні професійні послуги, в одному ознайомлення з матеріалами справи та підготовка позову, в іншому складання та подання відповіді на відзив і двох заяв про зменшення позовних вимог.
Також зазначав, що квитанції про оплату свідчать про те, що позивач заплатила кошти не своєму адвокату по договорам, а заплатила їх на ФОП ОСОБА_3 , з яким у позивачки відповідно до наданих підтвердних документів відсутні договірні відносини.
Так, звернув увагу суду апеляційної інстанції, що в договорі про надання професійної правничої допомоги від 27.05.2024 року № 27.05.2024, що укладений між адвокатом Лазоренко Т.В. та ОСОБА_2 в пункті 3.9 Договору зазначається, що гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката.
Вважає, що судом першої інстанції ототожнено поняття адвоката і фізичної особи підприємця, які діють відповідно до різних норм законодавства і якщо договір укладено з адвокатом і містить пункт про оплату коштів на рахунок саме адвоката, то не можливо отримати кошти за цей договір на рахунок ФОП, адже це суперечить самій природі договірних відносин, адже текст договору не містить можливості оплати на рахунок ФОП.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилався також на правові висновки Верховного Суду, з приводу того, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
09 січня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Лазаренко Тетяни Володимирівни, в якому просила залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. 
Також просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу (за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу) у розмірі 3028 грн.
Позивач не погоджується з доводами апелянта, вважає оскаржуване рішення таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник позивача зазначала, що відповідач не оскаржує саму суму витрат на професійну правничу допомогу, сплачених позивачем, водночас суть апеляційної скарги зводиться до незгоди з оплатою послуг адвоката на рахунок фізичної особи-підприємця.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Ухвалюючи додаткове рішення та задовольняючи заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції врахувавши складність справи та обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції прийшов до висновку що витрати на правничу допомогу в розмірі 16 598 грн є реальними та розумними, а відтак підлягають відшкодуванню.
Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що звертаючись з позовом, позивачка у позовній заяві зазначила про попередній розрахунок судових витрат на правову допомогу, де зазначено, що 2000 грн - за кожен складений письмовий документ, у разі якщо позивачу доведеться звертатися за професійною правничою допомогою, 1000 грн - витрати сторони та її представника, пов`язані з явкою до суду (за одне засідання).
В подальшому у відповіді на відзив представник позивача, зокрема щодо витрат на правничу допомогу зазначено, що позивачем буде надано остаточний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, у відповідності до положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, виходячи з попередніх (орієнтовних) витрат: дослідження матеріалів та усна консультація - 3028 грн, складання та подання адвокатського запиту - 1514 грн, заява по суті - від 4542 грн, представництво інтересів клієнта в суді (1 засідання) - 3028 грн (а.с. 40-49).
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 серпня 2024 року  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів задоволено. Зазначено, що повний текст рішення складено 29.08.2024 року. (а.с. 117-120).
06.09.2024 року до суду першої інстанції електронними засобами зв`язку через систему «Електронний суд» (дата формування - 03.09.2024 року) надійшла заява адвоката Лазоренко Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , про стягнення витрат на правову допомогу, у якій представник позивача просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 16 598 грн.
Водночас обґрунтувань поважності причин неподання доказів понесених судових витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів, представником позивача не надано.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст.270 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 8 ч. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стягуючи з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги, що подана заява представника позивача про розподіл судових витрат (на правову допомогу) не містить відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України обґрунтування поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів.
Отже, сторона позивача без поважних причин не подала усі докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, тому в суду згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України не було підстав вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позову.
Суд першої інстанції не застосував норму ч. 1 ст. 246 ЦПК України і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви адвоката Лазоренко Тетяни Володимирівни, в інтересах ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
Що стосується заявленої представником позивача вимоги у відзиву на апеляційну скаргу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу (за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу) у розмірі 3028 грн, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки колегія суддів дійшла висновку, про задоволення апеляційної скарги відповідача, а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення витрат з відповідача на користь позивача судових витрат понесених в суді апеляційної інстанції.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви адвоката Лазоренко Тетяни Володимирівни, в інтересах ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                       Є.П. Євграфова
 
                                                                                                 Т.О. Писана