ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/212/25	
(суддя Черниш О.А., м. Кропивницький)
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Шальєвої В.А., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі №340/212/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                                             ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 14 січня 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області згідно з яким, просить:
- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати у день звільненні позивача зі служби в поліції грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки служби в поліції, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби; 
- зобов`язати ГУНП в Кіровоградській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки служби в поліції.            
Позов обґрунтовано тим, що Позивач має статус учасника бойових дій та відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 16-2 Закону України «Про відпустки» має право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки. Проте така додаткова відпустка йому не надавалася та грошова компенсація за неї не виплачувалася.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позов задоволено повністю.
          Рішення суду мотивовано тим, що Верховний Суд у постановах від 10.02.2021 року у справі №200/12427/19-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20 вказав, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», натомість відповідач у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність, оскільки при звільненні позивача зі служби в поліції всупереч вимогам частини 10 статті 93 Закону України "Про Національну поліцію", пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 не нараховував та не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, належної за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки.                       Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідно до норм ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», що кореспондуються з нормами ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Отже, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 (крім осіб, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи) законодавством не передбачена, у зв`язку із чим вважаємо, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з 1993 року проходив службу в ОВС, а з листопада 2015 року в поліції. З січня 2021 року він займав посаду старшого уповноваженого сектору кримінальної поліції Олександрійського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області. 
Позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 22.07.2015 року (а.с.7). 
Наказом начальника ГУНП в Кіровоградській області №677 о/с від 09.10.2024 року майора поліції ОСОБА_1 з 11.10.2024 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Наказано виплатити позивачу грошову компенсацію за 3 дні невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік, за 22 дні невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2016 рік, за 43 дні невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2017 рік, за 24 дні невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2018 рік, за 21 день невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2022 рік та за 34 дні невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2024 рік (а.с.9).
Згідно з довідкою ГУНП в Кіровоградській області від 14.10.2024 року №1057/15-2024 за період проходження служби з 07.11.2015 року відпустку відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» позивач використав за 2024 рік. Цей вид відпустки з 2015 по 2023 роки не використовувалися (а.с.8).
Правомірність бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплати у день звільненні позивача зі служби в поліції грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з пунктом 4 частини 10 статті 62 Закону України «Про Національну поліцію», якою визначено гарантії професійної діяльності поліцейського, поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України. 
Статтею 92 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. 
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частиною 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Згідно з пунктом 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за №669/28799 (надалі - Порядок №260), поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку із збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, яке вони отримували на день, що передував цій відпустці, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії.
Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. 
Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. 
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно зі статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій ... надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 року у справі №160/10875/19 сформулював правову позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Верховний Суд у постановах від 10.02.2021 року у справі №200/12427/19-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20 вказав, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».           Враховуючи вищезазначені норми, а також те, що у 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роках позивачу не надавалася додаткова відпустка, передбачена пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» для учасників бойових дій, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за неї.           На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області – залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі №340/212/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 08 липня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов