УХВАЛА
 
15 липня 2025 року
 
м. Київ
 
справа № 757/16507/24
провадження № 61-8126ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., розглянув заяву Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю. розглянув заяву  ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Гулейкова Ігоря Юрійовича від участі у розгляді справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій щодо переміщення та утримання дитини незаконними, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про визнання дій щодо переміщення та утримання дитини незаконними.
 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій щодо переміщення та утримання дитини незаконними відмовлено.
 
10 квітня 2025 року  ОСОБА_1  звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі або у разі неможливості ухвалити нове рішення, справу повернути до суду першої інстанції на новий розгляд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові з підстав невиконання вимог ухвали Верховного Суду від 15 квітня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху (провадження № 61-4656ск25).
 
У квітні 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся
до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у вказаній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові з підстав, передбачених частиною третьою статті 44 ЦПК України (провадження                          № 61-7316ск25).
 
У червні 2025 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Верховного Суду
із касаційною скаргою на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 липня 2025 року визнано неповажними підстави для поновлення строку; касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху. Запропоновано заявникові: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести інші підстави для його поновлення, надавши відповідні докази; надати докази сплати судового збору. Зазначено строк виконання ухвали суду, а також попереджено про наслідки її невиконання.
У липні 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла заява  ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Гулейкова І. Ю. від участі у розгляді справи.
Заява мотивована тим, що суддя Гулейков І. Ю. вже брав участь у розгляді справи № 202/11119/22 між тими самими сторонами щодо тієї самої викраденої дитини.
Крім того, зазначає, що, залишаючи його касаційну скаргу без руху, суддя фактично висловив майбутню позицію суддів та негативне рішення у справі ще до вивчення та розгляду матеріалів по суті.
Також вважає, що суддею безпідставно зобов`язано сплатити судовий збір за подання касаційної скарги, оскільки він звертається до суду в інтересах малолітньої дитини, а відтак звільнений від сплати судового збору.
З огляду на вказане ОСОБА_1  вважає, що суддя Гулейков І. Ю. не може брати участь у розгляді справи, оскільки, на його переконання, заінтересований
у результаті розгляду справи, що, в свою чергу, викликає у заявника сумніви щодо об`єктивної безсторонності судді під час розгляду справи.
Розглянувши заяву, а також матеріали касаційного провадження, Верховний Суд вважає заявлений відвід необґрунтованим.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).
У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,
від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що суддя Гулейков І. Ю. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.
За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
Доводи заяви про відвід судді Верховного Суду Гулейкова І. Ю. по своїй суті зводяться до незгоди  ОСОБА_1 із прийнятим суддею процесуальним рішенням в рамках вирішення питання про відкриття касаційного провадження
у справі, що стало наслідком залишення касаційної скарги без руху із наданням строку для усунення недоліків касаційної скарги, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.
Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді
від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід судді Верховного Суду Гулейкова І. Ю., тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Гулейкова Ігоря Юрійовича від участі у розгляді справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій щодо переміщення та утримання дитини незаконними, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, визнати необґрунтованою.
Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Гулейкова Ігоря Юрійовича передати для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        І. Ю. Гулейков