Справа № 459/4128/23                         Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В. В. 
Провадження № 22-ц/811/1847/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        27 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М. 
з участю: ОСОБА_1 та її представника – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Червоноградського нотаріального округу Павлик Петро Олегович, про усунення від права спадкування за законом, 
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому просили усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
В обґрунтування позову покликалися на те, що відповідач у справі є сином покійного чоловіка ОСОБА_1 та батька ОСОБА_3 – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від першого шлюбу. До дня смерті ОСОБА_5 протягом 5,5 років важко хворів (з початку 2018 року), та перебував у безпорадному стані. ОСОБА_1 здійснювала цілодобовий догляд за ОСОБА_5 , оскільки йому була проведена хірургічна операція – трахеостомія й він потребував постійного стороннього догляду, був нездатний до самообслуговування, не пересувався. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.06.2019 ОСОБА_5 було визнано недієздатним, призначено його опікуном ОСОБА_1 , строк дії такого рішення було продовжено 24.01.2022. Відповідач знав про такий стан свого батька, однак не виконував свій обов?язок (проявляв бездіяльність), як син, по допомозі та доглядом за хворим батьком, ухилявся від надання йому матеріальної та нематеріальної допомоги, всіляко умисно уникав обов?язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані. Відповідач, будучи обізнаним про смерть батька, на похорон такого не прибув, однак подав заяву про прийняття спадщини.
 
На підставі наведеного позивачі просили задовольнити позов.
 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15.05.2024 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що в ході розгляду справи судом першої інстанції, позивачем були надані беззаперечні докази перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані. Так, з медичної картки ОСОБА_5 вбачається, що останньому була проведена трахеостомія - хірургічна операція, яка полягає у розтині передньої стінки трахеї (трахеотомія) з подальшим уведенням до неї спеціальної трубки або утворенням постійного отвору (стоми). Виконується для відновлення дихання, а також проведення різних діагностичних і лікувальних маніпуляцій в трахеї та бронхах. За результатами даної операції йому було встановлено трахеостому (трубку, через яку він дихав), а також йому було встановлено сечовий катетер. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 545 від 15.10.2021, ОСОБА_5 страждав хронічним, стійким психічним розладом у формі судинної деменції з гострим початком та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребував опіки. Вважає, що стороною позивача у повному об`ємі надано докази безпорадного стану ОСОБА_5 , а саме, надано відповідні медичні документи на підтвердження безпорадного стану останнього. 
Отже, наведені докази беззаперечно стверджують факт перебування спадкодавця ОСОБА_5 у безпорадному стані.
Щодо ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги батькові. Відповідач ОСОБА_4 достеменно знав про безпорадний стан свого батька, оскільки позивач ОСОБА_1 йому телефонувала і розповідала про ці обставини. ОСОБА_4 не виконував свій обов`язок (проявляв цілковиту бездіяльність), як син, по допомозі та доглядом за хворим батьком, ухилявся від надання останньому матеріальної та нематеріальної допомоги, не цікавився необхідністю придбання ліків для лікування батька, всіляко умисно уникав свого обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані, а саме, був безпомічним, неспроможним своїми силами через тяжку хворобу фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.
Таким чином, відповідач ОСОБА_4 ухилився від виконання свого обов`язку щодо утримання спадкодавця, про що свідчить його бездіяльність, однак йому було достеменно відомо про безпорадний стан батька і він усвідомлював свій обов`язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій.
Увесь догляд за спадкодавцем ОСОБА_5 , який тривалий час перебував у безпорадному стані і не міг самостійно себе обслуговувати, здійснювався позивачкою ОСОБА_1 . 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову. 
Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 . 
Вказує, що оскаржуваним рішенням порушені майнові права та інтереси неповнолітнього сина позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , оскільки останній є спадкоємцем за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 , оскільки рішенням суду зменшується частка у спадковому майні спадкоємця, внаслідок спадкування частки у майні спадкодавця відповідачем по справі ОСОБА_4 , а також грубо порушено процесуальні права неповнолітнього позивача на дачу усних пояснень безпосередньо в судовому засіданні. Судом не з`ясовано та не досліджено, що один малолітній на той час син, виконував свій обов`язок по наданню допомоги. Обов`язок по утриманню свого батька, надання йому майнової допомоги, має бути не лише у малолітнього сина, але й у відповідача.
Таким чином, відповідач ОСОБА_6 ухилився від виконання свого обов`язку щодо утримання спадкодавця, про що свідчить його бездіяльність, хоча йому було достеменно відомо про безпорадний стан батька і він усвідомлював свій обов`язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову. 
Від ОСОБА_4 надійшов письмовий відзив на апеляційні скарги. 
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник – ОСОБА_2 підтримали апеляційні скарги з підстав, зазначених у них.
Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.
Судом встановлено, що позивачка у справі ОСОБА_1 з 27.03.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 .
З копії медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 № 227 вбачається, що він був інвалідом ІІІ групи по профзахворюванню, хворів та проходив лікування, за станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду та не здатний до самообслуговування.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №196 від16.05.2019 ОСОБА_5 страждав хронічним стійким психічним розладом у формі судинної деменції з гострим початком, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребував опіки.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.06.2019 ОСОБА_5 визнано недієздатним та призначено його опікуном ОСОБА_1 . Строк дій вказаного рішення продовжено на два роки рішенням суду від 24.01.2022.
Згідно зі свідоцтвом про право власності № НОМЕР_3 від 12.10.2015 ОСОБА_5 на праві приватної власності належила земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33399310 від 10.02.2015 ОСОБА_5 на праві приватної власності належить частина житловий будинку (квартира АДРЕСА_2 .
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_4 , після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно.
Приватним нотаріусом Червонограського районного нотаріального округу Павлик П.О. зведено спадкову справу № 61/2023 після смерті ОСОБА_5 . 
Відповідач у справі ОСОБА_4 є сином померлого ОСОБА_5 від першого шлюбу, та, відповідно, спадкоємцем першої черги за законом. 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27.12.2012 ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право на проживання у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , та знято його з реєстрації.
Згідно із посвідкою на проживання № НОМЕР_5 , яка дійсна з 09.06.2016, ОСОБА_4 отримав дозвіл на постійне місце проживання у м. Гамбург, Республіка Німеччина.
ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 30.03.2006, що підтверджується довідкою про підтвердження реєстрації.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України).
Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Частинами першою-третьою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України).
Частиною третьою статті 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14.11.2018 у справі № 712/4709/15, від 04.03.2019 у справі № 321/1573/17, від 17.07.2019 у справі № 676/5086/15-ц, від 02.02.2022 у справі № 706/445/20, від 31.05.2022 у справі № 323/288/21, від 16.03.2023 у справі № 185/6281/21.
Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за позовом заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. 
Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 337/6000/15 та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, оскільки позивачами не доведено, що спадкодавець ОСОБА_5 потребував допомоги ОСОБА_4 , а останній свідомо ухилялися від надання такої допомоги спадкодавцю.
Однак з таким висновком місцевого суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке. 
Суд першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, обґрунтовано вважав доведеним, що ОСОБА_5 упродовж приблизно п`яти років до дня своєї смерті перебував у безпорадному стані.
З висновку судово-психіатричного експерта №196 від 16.05.2019, серед іншого, вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 дихав через трахеостому, мовному контакту був недоступний, на звукові та світлові подразники практично не реагував та перебував у вегетативному стані.
З огляду на такий стан, ОСОБА_5 потребував постійного цілодобового стороннього догляду, який здійснювала його дружина та опікун ОСОБА_1 , що не заперечується відповідачем у справі. 
В силу вказаних обставин ОСОБА_1 не працювала. Цілком очевидно, що догляд за ОСОБА_5 вимагав не тільки людських витрат, але й матеріальних. До того ж на утриманні та вихованні ОСОБА_1 перебував неповнолітній син ОСОБА_3 .
Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зазначили, що вони із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 допомагали ОСОБА_1 за потреби у догляді за ОСОБА_5 . 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивачів, що ОСОБА_5 потребував додаткової допомоги, в тому числі і матеріальної, та догляду.
Так, відповідач ОСОБА_4 постійно проживає за кордоном. Разом з тим, як вбачається з інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-28857/18/24 від 25.04.2024 ОСОБА_4 у період з 09.05.2019 до 15.09.2021 неодноразово перетинав державний кордон України, при цьому термін його перебування на території України становив від двох тижнів до двох з половиною місяців.
Відповідач не спростовує доводи позивачів, що в період перебування на території України, він не допомагав ОСОБА_1 у здійсненні догляду за батьком. 
У судому засіданні першої інстанції допитана в якості свідок ОСОБА_11 зазначила, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача за допомогою у придбанні спеціалізованого матрацу, однак останній назвав ціну за нього значно вищу, ніж звичайну. Наведене також зазначила допитана у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_12 .
З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що відповідач, будучи обізнаним про безпорадний стан батька, розуміючи необхідність надання йому допомоги, ухилився від надання такої допомоги, як фізичної так і матеріальної.
Посилання відповідача на те, що позивачами не доведено потреби батька у допомозі саме від нього, не заслуговують на увагу, оскільки він є єдиним повнолітнім сином померлого ОСОБА_4 , який в силу свого стану не міг звернутися за допомогою самостійно, однак, як встановлено, за допомогою до відповідача зверталася ОСОБА_1 . 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доведеною наявність передбачених правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за частиною п`ятою статті 1224 ЦК України.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скаргиОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15 травня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Червоноградського нотаріального округу Павлик Петро Олегович, про усунення від права спадкування за законом, - задовольнити.
Усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 27.06.2025

Головуючий                
                                       
Судді