ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                               
 
02 липня 2025 року
м. Київ
 
справа № 947/920/21
 
провадження № 61-13900св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , 
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 ,
відповідач за обома позовами -ОСОБА_4 ,
третя особа за зустрічним позовом - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Олексієнко Марією Сергіївною, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2023 року у складі судді Васильків О. В. та постанову Одеського апеляційного суду                            від 04 липня 2024 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.
 
Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2017 року між ОСОБА_4 , в особі представника на підставі довіреності ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого останній отримав кошти у розмірі - 1 546 428 грн, що еквівалентно 59 800 доларам США. Повернення коштів мало відбуватися частинами, останній платіж не пізніше 07 серпня 2018 року.
21 лютого 2018 року відбулася заміна кредитора на підставі того, що                                    ОСОБА_4 отримала від нього суму боргу у повному обсязі, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4 . Отже, до нього перейшли всі права та обов`язки позикодавця. У лютому 2018 року ОСОБА_2 був повідомлений про заміну кредитора.
Вказував, що ОСОБА_2 повернув кошти у сумі 7 800 доларів США, а тому заборгованість становить - 52 000 доларів США. Штраф (пункт 5 договору позики) становить 12 % від суми у перший місяць прострочки, за кожний наступний        місяць - 3,5 %. Загальний розмір штрафу з серпня 2018 року до 07 січня 2022 року становить 65 780 доларів США. Отже, загальний розмір боргу складає                                  117 780 доларів США: 52 800 доларів США (основний борг) та 65 780 доларів США (штраф).
Для забезпечення виконання обов`язків позичальника за договором позики                        01 серпня 2017 року був укладений договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 .
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд: 
- стягнути із ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. 01 серпня 2017 року, реєстровий № 2148, з урахуванням змін, внесених додатковим договором до договору позики від 07 лютого 2018 року, у розмірі 117 780 доларів США в еквіваленті у національній валюті - гривні по курсу Національного банку України (далі - НБУ) на день ухвалення рішення у справі, що включає: суму основного боргу у розмірі 52 000 доларів США; штраф у розмірі                             65 780 доларів США; 
- у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ним за договором позики у розмірі 117 780 доларів США в еквіваленті у національній валюті гривні по курсу НБУ на день ухвалення рішення у справі, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. 01 серпня 2017 року, реєстровий                № 2149, з урахуванням змін внесених додатковим договором від 07 лютого                   2018 року, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
 
У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О. С., про припинення договору іпотеки та виключення запису з реєстру іпотек.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 є неналежним позивачем за первісним позовом, оскільки не довів перехід права вимоги відОСОБА_4 до нього. Але, навіть якщо припустити, що за заявою ОСОБА_4 до                       ОСОБА_1 перейшли права нового кредитора за договором позики від 01 серпня 2017 року та додаткового договору до нього від 07 лютого 2018 року, то за іпотечним договором від 01 серпня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. № 2149 та додатковим договором до нього від 07 лютого 2018 року, зареєстрованим в реєстрі за № 689, мали б також відбутися відповідні зміни в державному реєстрі іпотек стосовно кредитора, що вчинено не було.
Крім того, з огляду на заяву ОСОБА_5 від 07 липня 2020 року, основне зобов`язання ОСОБА_2 за договором позики від 01 серпня 2017 року та додаткового договору до нього від 08 лютого 2018 року припинені у повному обсязі через повне виконання зобов`язань боржником. Тому, на підставі частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека за іпотечним договором від 01 серпня 2017 року з урахуванням положень додаткового договору від 07 лютого 2018 року також припиняється.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд: 
- припинити іпотеку за іпотечним договором від 01 серпня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С., зареєстрованим у реєстрі за № 2149 з урахуванням положень додаткового договору від 07 лютого 2018 року, зареєстрованого у реєстрі за № 689; 
- зареєструвати відомості про припинення іпотеки у встановленому законодавством порядку, а саме: припинити заборону, скасувати та вилучити запис № 21670048 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження жилого приміщення - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що був внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі іпотечного договору від 01 серпня 2017 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2149; припинити іпотеку, скасувати та вилучити запис № 21669656 з Державного реєстру іпотек про обтяження жилого приміщення - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що був внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. до Державного реєстру іпотек на підставі іпотечного договору                 від 01 серпня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2149.
 
Зустрічний позов ОСОБА_2 протокольною ухвалоюКиївського районного суду м. Одеси від 11 березня 2021 року було об`єднано для спільного розгляду з позовом  ОСОБА_1 .
 
Протокольною ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2022 року до участі у справі залучено ОСОБА_3 у якості правонаступника відповідача ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_4 третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О. С., про припинення договору іпотеки та виключення запису з реєстру іпотек відмовлено.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що згідно з нотаріально посвідченою заявою від 07 липня 2020 рокуОСОБА_5 , як представника ОСОБА_1 , усі зобов`язання ОСОБА_3 за договором позики виконанні у повному обсязі. На підтвердження зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 суду не було надано оригіналу іпотечного договору.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 скасовано. Ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О. С., про припинення договору іпотеки та виключення запису з реєстру іпотек задоволено частково.
Припинено правовідносини за іпотечним договором від 01 серпня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С., зареєстрованим в реєстрі за № 2149, з урахуванням положень додаткового договору від 07 лютого 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 689.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов законних та обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні первісного позову  ОСОБА_1 з тих підстав, що усі зобов`язання ОСОБА_3 за договором позики виконані у повному обсязі, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою                  від 07 липня 2020 року. При цьому, той факт, що така заява знаходиться у позикодавця, а тому, на думку ОСОБА_1 , не є підтвердженням повернення боргу, не спростовує зміст цієї заяви про повернення боргу.
У зв`язку із тим, що встановлено припинення основного зобов`язання за договором позики від 01 серпня 2017 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини за іпотечним договором від 01 серпня 2017 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , також є припиненими. 
Разом з тим, апеляційний суд вважав передчасними позовні вимоги ОСОБА_3 про реєстрацію відомостей про припинення іпотеки у встановленому законодавством порядку, оскільки судове рішення про припинення зобов`язань за іпотечним договором є самостійною підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2024 року до Верховного Суду,                                              представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М. С., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня                     2023 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та постанову Одеського апеляційного суду від 04 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .
 
Аргументи учасників справи

 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що  ОСОБА_3  не довів факту виконання всіх зобов`язань за договором позики від 01 серпня 2017 року, укладеним між ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 , а надана до суду копія нотаріально засвідченої заяви про виконання вимог не є належним доказам виконання зобов`язань. Вказує, що стороною відповідача не було надано оригіналу такої заяви. При цьому, в судах попередніх інстанцій неодноразово надана копія заяви ставилася під сумнів у порядку частини третьої статті 95 ЦПК України.
Зазначає, що ні оригінал відповідної заяви, ні договорів позики та іпотеки боржнику не передавалися, що, на його думку, свідчить про те, що зобов`язання не виконані. Посилається на відповідну практику Верховного Суду про належне виконання позикового зобов`язання.
 
Відзиви на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2024 року поновлено строк на касаційне оскарження судових рішень, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
22 листопада 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2025 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
01 серпня 2017 року між ОСОБА_4 (позикодавець), від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С.
 
Відповідно до вказаного договору представник позикодавця передав,                                         а позичальник прийняв у власність кошти у сумі 1 546 428 грн, що на момент укладення цього договору становило 59 800,00 доларів США, без нарахування відсотків та зобов`язується повернути її у строк до 01 лютого 2018 року. Повернення грошей здійснюється у гривні з 25 серпня 2017 року згідно визначеного у договорі графіку.
 
07 лютого 2018 року між ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 було укладено ще два додаткових договори до договору позики, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С., відповідно до яких позичальник зобов`язується повернути грошові кошти до 07 серпня 2018 року та визначається новий графік повернення боргу.
 
У розписках від 07 лютого 2018 року та 30 серпня 2017 року зазначено, що               ОСОБА_5 , який діє за довіреністю від ОСОБА_4 , отримав 1 300 доларів США від ОСОБА_2 у рахунок боргу за договором позики.
 
Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним договором позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 01 серпня 2017 року був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С., реєстровий № 2150. Предметом іпотеки за вказаним іпотечним договором є квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 84,9 кв. м,                  житловою - 49,9 кв. м.
 
21 лютого 2018 року ОСОБА_4 склала заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А., відповідно до якої сповістила, що між нею та громадянином ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. 01 серпня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 2148, зі всіма змінами та доповненнями до нього, та іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. 01 серпня 2017 року, зареєстрований у реєстрі за № 2149, за якими свої зобов`язання ОСОБА_2 станом на 21 лютого 2018 року не виконав.
ОСОБА_4 повідомила, що 21 лютого 2018 року отримала від громадянина ОСОБА_1 суму боргу у повному обсязі, у рахунок виконання зобов`язань                 ОСОБА_2 за вищевказаними договорами.
ОСОБА_4 дає згоду, що у зв`язку з виконанням вищевказаних зобов`язань до ОСОБА_1 переходять всі права та обов`язки позикодавця/іпотекодержателя за вищевказаними договором позики та іпотечним договором.
У зв`язку з переведенням на ім`я ОСОБА_1 всіх прав та обов`язків позикодавця/іпотекодержателя за вищевказаними договорами, вважає, що розрахунки проведені у повному обсязі, майнових та немайнових претензій до ОСОБА_1 , а також до позичальника/іпотекодавця ОСОБА_2 , не має. У подальшому з позовними вимогами до ОСОБА_1 відносно вищевказаних договорів до суду звертатись не буде.
 
07 липня 2020 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О. С. посвідчила заяву, якою ОСОБА_5 , представник ОСОБА_1 , підтвердив виконання зобов`язань ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С., 01 серпня 2017 року за реєстровим номером 2148, а також сповістив, що будь-яких матеріальних та моральних претензій щодо виконання зобов`язань ОСОБА_2 , як позичальником за вищевказаним договором позики, ОСОБА_1 не має. Цією заявою ОСОБА_5 підтвердив, що всі зобов`язання ОСОБА_2 за вищезазначеним договором позики виконані у повному обсязі та припинені                    (том 1, а. с. 43).
 
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 09 лютого 2021 року власником квартири, розташованої за адресою:                   АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 . При цьому, 01 серпня              2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С. зареєстровано обтяження. Підстава обтяження: договір іпотеки, серія та номер: 2149, виданий 01 серпня 2017 року, видавник: Янковська О. С. ; договір позики, серія та номер: 2148, виданий 01 серпня 2017 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О. С. обтяжувач: ОСОБА_4
 
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 11 червня 2021 року складено відповідний актовий запис № 7987, що вбачається зі свідоцтва про смерть,                серія НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                                (м. Одеса).
 
З копії спадкової справи № 1276/2021, заведеної 12 листопада 2021 року, вбачається, що спадкоємцем померлого є його син - ОСОБА_3 , який звернувся до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини.
 
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 12 червня 
2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 04 вересня 2019 року у справі 
№ 265/6582/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17, 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, 
від 19 квітня 2023 року у справі № 755/7216/21, від 30 травня 2024 року у справі 
№ 760/7234/22, від 03 липня 2024 року у справі № 761/15469/20-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Олексієнко М. С., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів першої, в нескасованій після апеляційного перегляду частині, та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
 
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
 
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, встановивши, що зобов`язання за договором позики                                     від 01 серпня 2017 року були виконані в повному обсязі, що підтверджено заявою від 07 липня 2020 року, нотаріально завіреною приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С., у якій ОСОБА_5 - представник ОСОБА_1 , підтвердив виконання зобов`язань ОСОБА_2 , за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С., 01 серпня 2017 року за реєстровим номером 2148, а також сповістив, що будь-яких матеріальних та моральних претензій щодо виконання зобов`язань ОСОБА_2 , як позичальником за вищевказаним договором позики, ОСОБА_1 не має. Цією заявою ОСОБА_5 підтвердив, що всі зобов`язання ОСОБА_2 за вищезазначеним договором позики виконані у повному обсязі та припинені.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на вимоги частини п`ятої статті 95 ЦПК України, згідно з якою учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
 
Доводи касаційної скарги про те, що судами не було витребувано у позивача оригінал відповідної заяви, є безпідставними, оскільки такий оглядався судом в судовому засіданні та були взяті до уваги встановлені у заяві обставини.
 
При цьому, судом апеляційної інстанції правильно були відхилені доводи заявника, які є аналогічними з доводами його касаційної скарги про те, що нотаріально посвідчена заява ОСОБА_5 від 07 липня 2020 року не є підтвердженням погашення боргу, крім того, оригінал вказаної заяви знаходиться у позикодавця, що також свідчить про не повернення боргу. У вказаній заяві, оригінал якої було досліджено апеляційним судом, зафіксовані певні факти, зокрема, щодо виконання зобов`язання за договором позики у повному обсязі.
 
Дослідженням оригіналу вказаної заяви повністю виконані вимоги частини п`ятої статті 95 ЦПК України. 
Сумніви щодо цього доказу підлягали доведенню у порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 83 ЦПК України, тією особою, яка на такий сумнів посилається.  ОСОБА_1 цього не довів.
 
Верховний Суд також відхиляє посилання касаційної скарги на практику Верховного Суду щодо повернення кредитором боржнику боргового документа, оскільки у цьому випадку сторони уклали саме нотаріально посвідчений договір позики у трьох екземплярах, примірники якого були надані кожній зі сторін договору. У такому разі повернення примірника кредитора боржнику після виконання ним зобов`язань не передбачено, а наведені заявником справи стосувалися видачі боргової розписки. У цьому випадку нотаріально засвідчена заява кредитора, в якій підтверджено виконання боржником всіх зобов`язань є належним доказом відповідних обставин.
 
Доводів щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення апеляційного суду у частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 касаційна скарга не містить, а тому вимога про скасування судового рішення в частині задоволення зустрічного позову є безпідставною.
 
Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої, в нескасованій після апеляційного перегляду частині, та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення районного суду, в нескасованій після апеляційного перегляду частині, та постанову апеляційного суду - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Олексієнко Марією Сергіївною, залишити без задоволення.
 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2023 року, у нескасованій після апеляційного перегляду частині, та на постанову Одеського апеляційного суду від 04 липня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець