ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2025 р.                                Справа №910/15835/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сітайло Л.Г.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Шапрана  В.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-сонце"
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 (повний текст складено 17.03.2025)
у справі №910/15835/24 (суддя Мандичев Д.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-сонце"
до Антимонопольного комітету України
про стягнення 42 500,00 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-сонце" (далі - ТОВ "Агро-сонце") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - АМК) про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 42 500,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Агро-сонце" посилається на те, що АМК не здійснював розгляд заяви від 27.06.2024 №56 та повторної заяви від 17.07.2024 №60 про надання дозволу на концентрацію шляхом набуття у власність активів у вигляді єдиного майнового комплексу ДП "Лохвицький спиртовий комбінат", а залишив заяву без розгляду, у зв`язку з чим просить повернути сплачені 42 500,00 грн, як безпідставно набуті кошти, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 у справі №910/15835/24 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що внесена позивачем плата в сумі 42 500,00 грн за подання заяви про надання дозволу на концентрацію від 27.06.2024 №56 не підлягала поверненню АМК, у разі залишення вказаної заяви без розгляду, у зв`язку з чим така плата не може вважатися безпідставно набутими грошовими коштами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Агро-сонце" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 у справі №910/15835/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухваленню нового судового рішення.
Так, апелянт зазначає про те, що оскільки АМК не прийнято до розгляду подані документи від ТОВ "Агро-сонце", відповідач не поніс витрат, пов`язаних з розглядом такої заяви, а отже безпідставно отримав грошові кошти.
На переконання скаржника, суд першої інстанції неправильно трактував зміст статті 34 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та статті 28 Закону України "Про Антимонопольний Комітет України", що призвело до ухвалення неправильного по суті рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Агро-сонце" у справі №910/15835/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Агро-сонце" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 у справі №910/15835/24. Розгляд апеляційної вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15835/24. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 05.05.2025.
24.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/15835/24.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Відповідач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Агро-сонце", а рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 у справі №910/15835/24 - залишити без змін.
Так, у відзиві відповідач зазначає, що подання позивачем заяв від 27.06.2024 про надання дозволу на концентрацію, без дотримання підпункту 1 пункту 3 розділу XI Положення про концентрацію, не покладає на АМК обов`язок повернення сплачених позивачем за їх подання коштів.
Також, позивач вказує, що плата для відшкодування витрат, пов`язаних поданням заяв про надання дозволу на концентрацію є ні тим ні іншим (надміру/помилково зарахованими коштами), а отже положення Порядку повернення коштів не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Крім того, у відзиві міститься клопотання про розгляд справи №910/15835/24 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Узагальнені доводи, заперечення та пояснення учасників справи
02.05.2025, через систему "Електронний суд", позивачем подані письмові пояснення по суті спору, в яких останній просить апеляційну скаргу ТОВ "Агро-сонце" задовольнити у повному обсязі.

Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення
Розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін колегія суддів дійшла таких висновків.
В обґрунтування вищенаведеного клопотання АМК посилається на те, що у даній справі суд апеляційної інстанції помилково вирішив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, враховуючи вимоги статей 270, 271, 247 ГПК України, які визначають, що спори, які виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 1 статті 247 ГПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Вказана справа є малозначною в силу прямої вказівки закону та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, і не вимагає додаткового визнання такої справи судом малозначною.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (абзац 1 частини 3 статті 12 ГПК України).
За приписами частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом та підставами даного позову є стягнення з відповідача сплачених позивачем 42 500,00 грн безпідставно набутих коштів, на підставі статті 1212 ЦК України, за залишення без розгляду заяви від 27.06.2024 №56 та повторної заяви від 17.07.2024 №60 про надання дозволу на концентрацію.
Таким чином, посилання відповідача на пункт 5 частини 4 статті 247 ГПК України, відповідно до якого у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу, відхиляються судовою колегією як безпідставні.
Колегія суддів зауважує, що ціна позову у даній справі, на час подання позовної заяви, становила 42 500,00 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 у справі Axen v. Germany, заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 Varela Assalino contre le Portugal, заява №64336/01). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності. Та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд надає учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ГПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
ТОВ "Агро-сонце" зверталось до АМК з заявою від 27.06.2024 №56 (зареєстрована 28.06.2024 за №8-01/297-ЕКк) про надання дозволу на концентрацію шляхом набуття у власність активів у вигляді єдиного майнового комплексу ДП "Лохвицький спиртовий комбінат". 
За подання заяви від 27.06.2024 №56 про надання дозволу на концентрацію ТОВ "Агро-сонце" сплатило 42 500,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 21.06.2024 №915.
Листом від 08.07.2024 №126-25/09-6667е АМК повідомив ТОВ "Агро-сонце", що заява залишена без розгляду, оскільки вона не відповідає вимогам частини 5 статті 26 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та пункту 3 розділу XI Положення про порядок розгляду заяв та справ про концентрацію суб`єктів господарювання, затвердженого розпорядженням АМК від 19.02.2002 №33-р (у редакції розпорядження АМК від 21.06.2016 №14-рп), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.03.2022 за №284/6572 (із змінами) (далі - Положення) (подана після спливу 30-денного строку з моменту оголошення переможця конкурсної процедури-торгів), і це перешкоджає її розгляду.
В подальшому, ТОВ "Агро-сонце" звернулося до АМК з повторною заявою від 17.07.2024 №60 (зареєстрована 18.07.2024 за №8-01/316-ЕКк) про надання дозволу на концентрацію шляхом набуття у власність активів у вигляді єдиного майнового комплексу ДП "Лохвицький спиртовий комбінат" з зазначенням причин пропуску 30-ти денного строку, визначеного частиною 5 статті 26 Закону України "Про захист економічної конкуренції". 
Листом від 23.07.2024 №126-25/07-7185е АМК повідомив ТОВ "Агро-сонце", що заява залишена без розгляду оскільки вона не відповідає вимогам пункту 3 розділу XI Положення, що перешкоджає її розгляду.
У зв`язку з цим, ТОВ "Агро-сонце" звернулось до АМК з заявою від 13.09.2024 №80 про повернення коштів, сплачених за подання заяви про надання дозволу на концентрацію. 
Листом від 20.09.2024 №126-25/09-9188е АМК повідомив, що плата не підлягає поверненню, оскільки стаття 34 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначає що плата справляється саме за подання заяви, а не отримання рішення за результатами її розгляду.
Надалі, ТОВ "Агро-сонце" направило вимогу АМК про повернення коштів, відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 №787.
Листом від 23.10.2024 №126-25/09-10270е АМК повідомив, що грошові кошти за платіжною інструкцією від 21.06.2024 №915 у розмірі 42 500,00 грн зараховані не до державного або місцевого бюджету, а надійшли на спеціальний реєстраційний рахунок, відкритий на ім`я АМК в Державній казначейській службі України, а тому не підлягають поверненню відповідно до Порядку від 25.09.2013 №787. Також, АМК повторно наголосив, що листом від 20.09.2024 №126-25/09-9188е відмовлено у поверненні вищевказаних коштів.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "Агро-сонце" просить повернути сплачені 42 500,00 грн, як безпідставно набуті кошти, оскільки АМК не здійснював розгляд заяви від 27.06.2024 №56 та повторної заяви від 17.07.2024 №60 про надання дозволу на концентрацію шляхом набуття у власність активів у вигляді єдиного майнового комплексу ДП "Лохвицький спиртовий комбінат", а залишив заяви без розгляду.
Заперечуючи проти задоволення позову, АМК стверджує, що оплата справляється саме за подання заяви, а не отримання конкретного рішення за результатами її розгляду. До того ж, плата за подання заяви покриває адміністративні витрати, пов`язані з обробкою та аналізом заяви, незалежно від результату її розгляду. При цьому, законодавство про захист економічної конкуренції не передбачає повернення сплаченої плати у випадку, якщо заява була залишена без розгляду або повернута заявнику. Одночасно, плата за подання заяви про надання дозволу на концентрацію не може бути повернена на підставі подання до Державної казначейської служби України, відповідно до Порядку про повернення коштів, оскільки зазначені кошти зараховані на спеціальний рахунок спеціального фонду АМК.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив. 
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) завдання шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зазначеної зміни майнового стану цих осіб.
За приписами статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони, в порядку виконання договірного зобов`язання, не вважається безпідставним.
Тобто в разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Агро-сонце" зверталось до АМК з заявою від 27.06.2024 №56 та повторною заявою від 17.07.2024 №60 про надання дозволу на концентрацію шляхом набуття у власність активів у вигляді єдиного майнового комплексу ДП "Лохвицький спиртовий комбінат", сплативши за подання заяви 42 500,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 21.06.2024 №915.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про захист економічної конкуренції" учасники узгоджених дій, учасники концентрації, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю у порядку, встановленому АМК, звертаються з заявою про надання дозволу на концентрацію - до АМК.
Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заява вважається прийнятою до розгляду після спливу 15 днів з дня її надходження, якщо протягом цього часу державний уповноважений АМК, голова його територіального відділення не повернули заявнику заяву з повідомленням, що вона та інші документи не відповідають встановленим АМК вимогам і це перешкоджає розгляду заяви та якщо концентрація, узгоджені дії не заборонені відповідно до Закону України "Про санкції".
У разі, якщо узгоджені дії чи концентрація провадяться з застосуванням конкурсних процедур (торги, аукціони, конкурси, тендери тощо), заява може подаватись як до початку конкурсної процедури, так і після, але не пізніше тридцяти днів з дати оголошення переможця, якщо інше не передбачено законом (частина 5 статті 26 Закону України "Про захист економічної конкуренції").
Частино 3 статті 27 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що залишення заяви без розгляду не позбавляє заявника права звернутися до АМК, його територіального відділення з повторною заявою.
За змістом частини 1 статті 34 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за подання заяв про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію, надання висновків, відповідно до статей 14 та 29 цього Закону справляється плата в розмірах, передбачених частиною 2 цієї статті.
Частиною 4 статті 34 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що плата зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України як власні надходження АМК і використовується на потреби АМК та його територіальних відділень, якщо інше прямо не передбачено законом.
Отже, з наведених норм Закону України "Про захист економічної конкуренції" вбачається, що плата справляється саме за подання заяв, зокрема, про надання дозволу на концентрацію, безвідносно до подальшого стану розгляду відповідної заяви.
Таким чином, законом не передбачено можливість повернення сплаченої плати за подання заяви про надання дозволу на концентрацію, в разі залишення заяви без розгляду.
До того ж, залишення АМК заяви про надання дозволу на концентрацію від 27.06.2024 №56 та повторної заяви від 17.07.2024 №60 зумовлено поданням заяви після спливу 30-денного строку з моменту оголошення переможця конкурсної процедури торгів.
З огляду на наведене, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що АМК не мав законодавчо визначеного обов`язку з повернення внесеної позивачем плати при поданні заяви від 27.06.2024 №56 про надання дозволу на концентрацію після залишення вказаної заяви без розгляду.
Враховуючи викладене, внесена позивачем плата в сумі 42 500,00 грн за подання заяви про надання дозволу на концентрацію від 27.06.2024 №56 не підлягала поверненню АМК в разі залишення вказаної заяви без розгляду, у зв`язку з чим така плата не може вважатися безпідставно набутими грошовими коштами.
З огляду на наведене, оскільки позивачем не доведено збереження АМК грошових коштів у сумі 42 500,00 грн без достатньої правової підстави, колегія суддів вважає вірними висновки місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.
Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 у справі №910/15835/24 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Агро-сонце" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 у справі №910/15835/24, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на ТОВ "Агро-сонце".

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-сонце" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 у справі №910/15835/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2025 у справі №910/15835/24 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-сонце".
4. Матеріали справи №910/15835/24 повернути до Господарського суду       міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Л.Г. Сітайло 

Судді                                                                                          С.І. Буравльов

                                                                                          В.В. Шапран