УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2025 року
м. Київ
справа № 161/17660/24
провадження № 51-2116 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Волинського апеляційного суду від 29 травня 2025 року, 
Короткий зміст судових рішень та встановлені обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 29 травня 2025 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна. Вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у особливо великих розмірах.
Як установив суд, ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, з метою збуту, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, при невстановлених обставинах, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP у особливо великому розмірі.
Надалі, 31 липня 2024 року близько 17:45 год, ОСОБА_5 у поштоматі № 40868 ТОВ «Нова Пошта», у м. Луцьк (проспект Молоді, 5 Б), отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи посилку, в якій знаходився поліетиленовий пакет з вмістом особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP у особливо великому розмірі.
Після цього ОСОБА_5 , зберігаючи при собі посилку, переніс її на прилеглу до будинку № 5 Б територію на просп. Молоді у м. Луцьку, де продовжував незаконно зберігати при собі з метою збуту, до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час затримання особи, а саме до 20:05 год 31 липня 2024 року.
Згідно з висновком судової експертизи № СЕ-19/103-24/10128-НЗПРАП від 01 серпня 2024 року надана на дослідження речовина містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, маса якої становить 36,4736 г., що відповідно до Таблиці № 2 «Невеликі, великі та особливі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01 серпня 2000 року, є особливо великим розміром.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить змінити оскаржувану ухвалу апеляційного суду, призначити  ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна та на підставі ст. 75 КК звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник вказує, що судом не враховано те, що ОСОБА_5 не судимий, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, є офіційно працевлаштованим, має постійне місце проживання та реєстрації, де характеризується позитивно. Також зазначає, що суд безпідставно не визнав обставинами, що пом`якшують покарання - активне сприяння розкриттю злочину та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин. Також захисник звертає увагу на те, що дружина обвинуваченого є інвалідом І групи довічно, потребує стороннього догляду, велика частина витрат із сімейного бюджету йшла саме на її лікування, догляд, а тому, задля забезпечення сім`ї ОСОБА_5 був змушений зайнятися незаконною діяльністю. 
Мотиви Суду
Висновки суду щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору виду та міри покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. 
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Виходячи зі змісту ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.
Як убачається із ухвали апеляційного суду, оскаржуючи вирок місцевого суду ОСОБА_5 , з посиланням на низку обставин, про які також йдеться й у касаційній скарзі, просив змінити його у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, із застосуванням положень ст. 69 КК призначити йому покарання за ч. 3 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна та на підставі ст. 75 КК звільнити від відбування покарання з випробуванням.
Суд апеляційної інстанції залишаючи рішення місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, вказав, що місцевий суд, призначаючи покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК з конфіскацією майна, повністю дотримався вимог матеріального та процесуального закону.
Так, місцевий суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, всі обставини справи та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, офіційно працює, позитивно характеризується, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд відніс щире каяття та відсутність тяжких наслідків, наявність на утриманні дружини з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду, незадовільний стан здоров`я самого обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив. 
Таким чином врахувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 неможливе без ізоляції від суспільства, однак вважав за можливе застосувати положення ст. 69 КК та призначити реальне покарання у виді позбавлення волі, однак нижче від нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 307 КК.
Спростовуючи доводи ОСОБА_5 щодо можливості застосування до нього положень ст. 75 КК, суд апеляційної інстанції зауважив, що в такому випадку покарання не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, крім того, таке воно не буде достатнім для досягнення його мети та співмірним протиправному діянню. Встановлені місцевим судом характеризуючі дані про особу ОСОБА_5 , що містяться в матеріалах провадження, характеристики з місця роботи та проживання, міцні соціальні зв`язки, стан його здоров`я, а також стан здоров`я його дружини, в даному випадку жодним чином не зменшують суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, та є недостатніми для призначення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.
Суд апеляційної інстанції надав оцінку твердження ОСОБА_5 щодо наявності інших обставин, що пом`якшують покарання та обґрунтовано вказав, що апелянтом не зазначено у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам під час розслідування, а також не доведено у чому саме полягають його тяжкі життєві обставини, які вплинули на формування мотивів вчинення кримінального правопорушення, послабили його волю та обумовлювали вибір злочинної поведінки. Також суд слушно зауважив, що обставини, на які посилається ОСОБА_5 , зокрема дороговартісне лікування дружини та складне матеріальне становище, в будь-якому разі не можуть бути підставою для вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення. 
Таким чином, врахувавши наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що призначене місцевим судом покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Рішення суду апеляційної інстанцій є обґрунтованим, відповідає вимогам статей 370, 419 КПК та не викликає сумнівів у його правильності.
Обраний засудженому захід примусу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість Суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, як про це йдеться у касаційній скарзі.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та  інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Волинського апеляційного суду від 29 травня 2025 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                           ОСОБА_3