ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 632/1691/24
Номер провадження 22-ц/818/2154/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2025 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,
суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (попередня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06 січня 2025 року в складі судді Кочнєва О.В. по справі № 632/1691/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 14 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено електронний договір № 7066532 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», затверджених наказом № 205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених на сайті.
За умовами договору позичальник отримав кредитні кошти в сумі 11 600,00 грн строком на 360 днів (до 08 вересня 2024 року) та сплатою відсотків за користування кредитом кожні 30 днів за ставкою 1,99% в день.
Вказало, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 11 600,00 грн шляхом зарахування коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів.
10 жовтня 2023 року відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. У період з 14 вересня 2023 року по 26 травня 2024 року відповідачем здійснено оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 50,00 грн, які спрямовані на сплату процентів за користування грошовими коштами
Вказало, що 27 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» як фактором укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну поштову адресу, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.
Отже, до нього відповідно вказаного договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача, заборгованість якого складала 11 600,00 грн за тілом кредиту та 21 187,28 грн за процентами, а всього 32 787,28 грн.
Крім того, позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року в межах строку договору за ставкою 1,99%, тобто 230,84 грн на день, що становить 13 850,40 грн.
Таким чином, станом на 01 жовтня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 46 637,68 грн, з яких: 11 600,00 грн - тіло кредиту, 21 187,28 грн та 13 850,40 грн - нараховані проценти. 
Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 46 637,68 грн, з яких сума кредиту 11 600,00 грн, сума процентів за користування кредитом 21 187,28 грн, нараховані проценти за 60 календарних днів 13 850,40 грн, сплачений судовий збір 2422,40 грн та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.
11 листопада 2024 року від ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив передивитись умови нарахування процентів за кредитом, враховуючи, що строк кредиту в 360 днів завершився 14 вересня 2024 року, про продаж кредиту та про нарахування інших відсотків він не був попереджений; відмовити у позовних вимогах про стягнення процентів 13 850,40 грн, що нараховані позивачем за 60 календарних днів; при прийнятті рішення взяти до уваги, що від сплати тіла кредиту не відмовляється; передивитись всі проценті, нараховані під час військового стану в Україні; розділити сплату боргу на частини, не більше 20% від заробітної плати; не виносити рішення з блокування рахунків; не стягувати з нього судовий збір, оскільки він намагався добровільно сплатити тіло кредиту, або розділити такі витрати з позивачем у рівних частинах. Вказав, що про нового кредитодавця не був попереджений. Посилався на скрутний майновий стан та звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання за кредитом на час воєнного стану.
12 листопада 2024 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій він наголосив на чинності кредитного договору, правомірності нарахування процентів у межах строку кредитування, належності доказів видачі кредиту і переходу до нього права вимоги та відсутності необхідності у згоді боржника, а також посилався на практику апеляційних судів. 
Також позивачем 12 листопада 2024 року надано додаткові пояснення, в яких він акцентував увагу на правомірності нарахування процентів та надав детальний розрахунок.
13 листопада 2024 року ОСОБА_1 надав заперечення на позовну заяву, в яких просив частково задовольнити позов в частині тіла кредиту, мотивуючи тим, що він не заперечує проти отримання ним кредитних коштів, проте вважає незаконним нарахування процентів за час воєнного стану, до того ж, він не був попереджений про продаж боргу.
28 листопада 2024 року позивачем надано докази, що підтверджують набуття права вимоги за договором факторингу, зокрема, акт прийому-передачі реєстру боржників, не долучені до позовної заяви через некоректну роботу системи «Електронний суд».
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі за недоведеністю переходу права вимоги до позивача.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав доказів переходу до нього права вимоги за договором факторингу, а саме акту прийому-передачі реєстру боржників, разом з позовною заявою, а подані ним 28 листопада 2024 року докази не можуть бути прийняті через пропуск строку на їх подання без поважних причин.
На вказане судове рішення 04 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн і в апеляційній інстанції – 8000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідач отримав кредитні кошти, але не виконав свої зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів. Позивачем надано докази переходу до нього права вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року. Суд першої інстанції неправильно застосував ст. 83 ЦПК України, безпідставно відмовивши у прийнятті доказів, поданих позивачем, хоча вони мають істотне значення для правильного вирішення справи. Частина 3 ст.83 ЦПК України дозволяє подання додаткових доказів, якщо учасник справи обґрунтує неможливість їх надання раніше з причин, які не залежали від нього. У цій справі такі підстави наявні. Суд дійшов помилкового висновку, що єдиним належним доказом неналежної роботи Електронного суду є довідка ДП «Інформаційні судові системи». Норми ЦПК України не передбачають виключного переліку доказів технічних збоїв у системі. Відмова суду в прийнятті доказів ускладнює реалізацію позивачем права на справедливий судовий розгляд, що суперечить принципу рівності сторін та доступу до правосуддя. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення листа на електронну пошту. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Проценти за користування кредитом нараховані у межах строку дії кредитного договору.
ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06 січня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №7066532 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 11 600,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів кожні 30 днів за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом (а.с. 12 зворот - 17).
Згідно пункту 1.4 договору детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору.
Відповідно до пункту 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. ОСОБА_1 договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором А6427 14 вересня 2023 року о 10:17:21 (а. с. 17 зворот).
Також ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно якої усього сума платежів за розрахунковий період складе 94 702,40 грн, сума процентів за користування кредитом складе 83 102,40 грн, реальна річна процентна ставка складе 29653,85% річних, загальна вартість кредиту складе 94 702,40 грн, дата повернення кредиту 08 вересня 2024 року (а.с. 18-20).
14 вересня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» перераховано на картку № НОМЕР_1 кредитні кошти в сумі 11 600,00 грн, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 7/4984 від 29 травня 2024 року, яке надає ТОВ «Авентус Україна» послуги з переказу платежів за договором від 08 липня 2020 року (а. с. 59-62, 84-85).
З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 08 листопада 2024 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 у банку емітовано картку № НОМЕР_2 , на яку 14 вересня 2023 року здійснено переказ коштів на суму 11 600,00 грн, інформація про платника відсутня (а.с. 140).
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 7066532 від 14 вересня 2023 року станом на 26 травня 2024 року йому нарахована заборгованість у розмірі 32 787,28 грн, з яких 11 600,00 грн – основний борг (тіло кредиту) та 21 187,28 грн (21 237,28 грн – 50,00 грн погашено) - сума заборгованості за процентами за ставкою 230,84 грн на день, що підтверджується карткою обліку договору (розрахунком заборгованості). Проценти нараховувались з 14 вересня 2023 року по 15 грудня 2023 року. У рахунок погашення заборгованості за процентами зараховано один платіж 20 жовтня 2023 року в сумі 50,00 грн (а. с. 22-28).
27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №7066532 від 14 вересня 2023 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , набуло ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (а.с. 62 зворот – 68).
За трьома платіжними інструкціями № № 420, 421 від 31 травня 2024 року та № 424 від 04 червня 2024 року новий кредитор ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перерахував попередньому кредитору ТОВ «Авентус Україна» обумовлену у п.3.3 Договору факторингу ціну продажу - 4 067 724,99 грн (а.с. 34-35).
Як вбачається з витягу з реєстру боржників (Додаток №1 до договору факторингу № 27-05/24-Ф від 27 травня 2024 року) до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7066532 на загальну суму заборгованості у розмірі 32 787,27 грн, з яких 11 600,00 грн – основний борг (тіло кредиту) та 21 187,28 грн - сума заборгованості за процентами (а.с. 29 зворот).
Згідно з наданою позивачем 28 листопада 2024 року копією акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року фактор прийняв реєстр боржників кількістю 16723, після чого до нього переходять права вимоги заборгованості від боржників на загальну суму 149 395 902,29 грн (а.с. 152 зворот).
Про відступлення права грошової вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення на електронну поштову адресу, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення 27 травня 2024 року (а.с. 21).
За період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» нарахувало ОСОБА_1 проценти за користування кредитом за ставкою 1,99%, тобто у розмірі 230,84 грн на день, загалом в сумі 13 850,40 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 138 зворот - 139).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.  Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене, зокрема, на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 14 вересня 2023 року ОСОБА_1 уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» електронний кредитний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
На виконання умов договору 14 вересня 2023 року ОСОБА_1 на картку перераховано кредитні кошти у розмірі 11 600,00 грн.
Факти укладення договору, отримання кредитних коштів та наявності заборгованості за тілом кредиту відповідач визнав.
Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суд першої інстанції виходив з відсутності доказів переходу до нього права вимоги до відповідача, адже копія акта прийому-передачі реєстру боржників від 27 травня 2024 року, з підписанням якого відбувається перехід, надана ним не разом з позовною заявою, а лише 28 листопада 2024 року, тобто після відкриття провадження і подачі заяв по суті справи.
Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується.
27 травня 2024 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за зобов`язаннями, строк виконання за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
Дійсно, згідно п.1.2 вказаного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Разом з тим, наявність у позивача реєстру боржників, витяг з якого долучено до позовної заяви, свідчить про те, що такий реєстр йому був переданий первісним кредитором, тобто перехід права вимоги відбувся.
Основним доказом є договір факторингу, який належним чином оформлений, є чинним і містить умови відступлення права вимоги, а також витяг з реєстру боржників, де вказані дані відповідача. Акт є підтвердженням виконання договору факторингу, проте його відсутність не спростовує укладення договору та перехід права вимоги.
До того ж, ОСОБА_1 визнав позов у частині основного боргу, зазначаючи лише щодо неправомірності, на його думку, нарахування відсотків, та неповідомлення його про відступлення права вимоги. При цьому, визнаючи позов відповідач не заперечував проти стягнення з нього тіла кредиту на користь позивача, тобто визнав і перехід до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги за кредитом.
Згідно частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відтак, враховуючи викладене, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 7066532  на загальну суму заборгованості у розмірі 32 787,28 грн, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позовних вимог без задоволення з підстав недоведення позивачем факту переходу до нього права вимоги до відповідача за укладеним договором.
Матеріали справи свідчать про те, що при укладені кредитного договору сторонами були обумовлені усі істотні умови кредитного договору, зокрема стягнення процентів за користування кредитними коштами та їх розмір.
Також судом встановлено неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість.
Пунктом 1.4 договору передбачено, що строк кредиту становить 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору.
З урахуванням положень п. 1.4 договору та вказаної Таблиці, датою повернення кредиту є 08 вересня 2024 року.
З наданої позивачем картки обліку договору № 7066532 від 14 вересня 2023 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 була розрахована в межах строку дії договору, а саме за період з 14 вересня 2023 року по 15 грудня 2023 року нарахована заборгованість у розмірі 32 787,28 грн, з яких 11 600,00 грн – основний борг (тіло кредиту) та 21 187,28 грн (21 237,28 грн нараховано – 50,00 грн погашено) - сума заборгованості за процентами за ставкою 230,84 грн (1,99%) на день.
Доказів на спростування такого розрахунку та щодо добровільного погашення вказаної заборгованості відповідач не надав.
Відтак, вимоги позивача про стягнення тіла кредиту у розмірі 11 600,00 грн та відсотків в розмірі 21 187,28 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів в межах строку дії договору, а саме з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року, за наступним розрахунком: 11 600,00 грн * 1,99% = 230,84 грн*60 календарних днів = 13 850,40 грн. Відтак, загальна сума заборгованості за процентами в межах строку дії договору складає 35 037,68 грн (21 187,28 + 13 850,40).
У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, отже наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 14 вересня 2023 року у розмірі 46 637,68 грн, з яких 11 600,00 грн основного боргу та 35 037,68 грн - заборгованість за відсотками в межах строку дії договору.
Посилання ОСОБА_1 на наявність підстав для звільнення його від сплати відсотків за користування кредитом на час воєнного стану згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до Прикінцевих і перехідних положень ЦК України в частині пункту 18, колегія суддів відхиляє, оскільки норма вказаного пункту не звільняє позичальника від сплати процентів за правомірне користування кредитом, нарахованих у межах строку кредитування, а проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, та неустойка відповідачу не нараховувались.
Скрутний майновий стан також не є підставою для відмови у задоволенні позову, адже боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 статті 625 ЦК України). Водночас, відповідач не позбавлений права звернутись із заявою про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів вбачає підстави, передбачені ст. 376 ЦПК України, для скасування оскаржуваного рішення із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13  статті 141 ЦПК України).
Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 2422,40 грн (а.с. 76 зворот) та апеляційної скарги в розмірі 2906,88 грн (а.с. 173), а всього 5 329,28 грн.
Крім того, у позовній заяві та апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу: 10 000,00 грн в суді першої інстанції та 8000,00 грн в суді апеляційної інстанції.
Матеріали справи свідчать про те, що інтереси ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в суді першої інстанції представляла адвокат Городніщева Є.О. на підставі ордеру серія АІ № 1705197 від 19 вересня 2024 року (а.с. 18 зворот) та договору № 26/08-2024 про надання правової допомоги від 26 серпня 2024 року (а.с. 31 зворот – 32).
Відповідно до п. 4.1. вказаного договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. Факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги згідно акту про надання правничої допомоги протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішенням суду по справі законної сили (п.п. 4.4.-4.5. договору).
З акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 19 вересня 2024 року згідно договору про надання правової допомоги № 26/08-2024 від 26 серпня 2024 року вбачається, що адвокатом Городніщевою Є.О. надано товариству наступні послуги професійної правничої допомоги: зустріч адвоката та клієнта для надання первинної консультації та аналізу наданих документів протягом 1 години вартістю 1000,00 грн; аналіз практики та правових позицій Верховного Суду у даних правовідносинах, ознайомлення та аналіз норм чинного законодавства, необхідних для застосування при підготовці позовної заяви протягом 1 години вартістю 1000,00 грн; оформлення додатків до позовної заяви, підготовка та направлення адвокатського запиту протягом 3 годин вартістю 3000,00 грн; підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , подання позовної заяви до Первомайського міськрайонного суду Харківської області, підготовка та подання до суду клопотання про витребування доказів протягом 4 годин вартістю 4000,00 грн; підготовка до судових засідань, участь у судових засіданнях протягом 1 години вартістю 1000,00 грн, загалом вартість послуг 10 000,00 грн (а.с. 29).
Відповідні послуги на суму 10 000,00 грн вказані у рахунку на оплату № 4792-19/09-2024 від 19 вересня 2024 року (а.с. 21 зворот).
Інтереси ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в суді апеляційної інстанції представляла адвокат Крюкова М.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року (а.с. 189-190), ордеру серія АН № 1587461 від 25 грудня 2024 року (а.с. 176).
В п. 3 договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року визначено порядок розрахунків, а саме: оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі. Розмір оплати не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги в день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок.
Зі звіту про надання правової допомоги від 28 січня 2024 року згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року вбачається, що адвокатом надано товариству наступні послуги: правова експертиза документів та складання апеляційної скарги у справі за кредитним договором з ОСОБА_1 і подання до суду апеляційної скарги протягом 4 годин вартістю 8000,00 грн (а.с. 174).
Оплата ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») адвокату Крюковій М.В, 8000,00 грн за надання правничої допомоги підтверджується платіжною інструкцією № 6462 від 04 лютого 2025 року (а.с. 175).
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
З урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсягу доказів, незмінності позиції представників позивача протягом розгляду справи судами обох інстанцій, складання позовної заяви та апеляційної скарги, які частково дублюють доводи одне одного, не потребувало від професійних адвокатів значних зусиль та витрат часу. Послуги з усної консультації, аналізу чинного законодавства та судової практики, оформлення додатків при складанні позовної заяви фактично охоплюються послугою зі складання позовної заяви. Участі у судових засіданнях суду першої інстанції адвокат не брала, справу розглянуто у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.
Враховуючи наведене, оскільки позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія дійшла висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи судом першої інстанції, в розмірі 3000,00 грн, та протягом апеляційного перегляду справи - в розмірі 2000,00 грн, а всього – 5000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (попередня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») задовольнити.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (попередня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Загородня, 15, офіс 118/2) заборгованість за кредитним договором № 7066532 від 14 вересня 2023 року в розмірі 46 637 (сорок шість тисяч шістсот тридцять сім) грн 68 коп, з яких сума кредиту 11 600,00 грн, сума процентів за користування кредитом 21 187,28 грн, нараховані проценти за 60 календарних днів 13 850,40 грн, а також 5 329 (п`ять тисяч триста двадцять дев`ять) грн 28 коп судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2025 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований 

Судді                                                                 О.В. Маміна 

В.Б. Яцина