Дата документу 02.07.2025 Справа № 333/10697/24

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 333/10697/24  Пр. № 22-ц/807/1060/25	Головуючий у 1 інстанції: Тучков С.С. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2025 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Полякова О.З.
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ БАНК» на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2025 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ БАНК» (надалі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-5), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 10.07.2019 року станом на 19.11.2024 року у розмірі 10955,07 грн., яка складається з наступного: 6776,68 грн. - заборгованість за кредитом, 4178,39 грн. - заборгованість за відсотками, 00,00 грн. – штраф, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 3028,00 грн. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Холода Р.С. (а.с.46).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с.50) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2025 року (60-62) позов Банку у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 14360080) заборгованість за кредитним договором від 10.07.2019 року в розмірі 4842,82 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 14360080) - 1338,68 грн. судового збору. 
Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції у цій справі в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с.67-68) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог, задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з поданням даної апеляційної скарги в розмірі судового збору.
В автоматизованому порядку 18.04.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Полякова О.З. (а.с.73). Ухвалою апеляційного суду від 18.04.2025 року (а.с.74-76) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 28.04.2025 року (а.с.77). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 29.04.2025 року (а.с.78), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.79).
Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 10955,07 грн. – а.с. 1), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку, як позивача, у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Встановлено, що вищезазначене заочне рішення за заявою відповідача судом першої інстанції не переглядалось, відповідач вищезазначене заочне рішення в апеляційному порядку не оскаржував.
Банк, як позивач, оскаржує заочне рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині  відмовлених позовних вимог.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів апеляційної скарги Банку та лише в оскаржуваній частині - в частині відмовлених позовних вимог.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі в оскаржуваній частині, керувався ст.ст. 522, 526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 617, 625, 629, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 280, 289 ЦПК України та виходив із такого.
Судом встановлено, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині заборгованості за відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.07.2019 року, посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка передбачає сплату процентів за користування кредитом.
В анкеті-заяві від 10.07.2019 року (а.с. 9), підписаною ОСОБА_1 , процентна ставка не зазначена. Також у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та/або визначеного розміру ставки, за якою вона обраховується.
За розрахунком Банку станом на 19.11.2024 року (а.с. 5 зворот - 8) за ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 10955,07 грн., яка складається з наступного: 6776,68 грн. – заборгованість за кредитом, 4178,39 грн. – заборгованість по відсоткам.
Із наведеного вбачається, що Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг відповідач), стягнути складові його повної вартості, якими є заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Банку (а.с.25-42), розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору.
Між тим, матеріалами справи підтверджено, що у заяві позичальника від 10.07.2019 року процентна ставка за користування кредитом не зазначена (а.с.9). Тому Банк, як вбачається із наданого розрахунку, нарахував їх на підставі Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в Банку.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Суд першої інстанції вважав, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Суд першої інстанції звертав увагу на те, що анкета-заява, підписана ОСОБА_1 10.07.2019 року (а.с.9), не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору про надання банківських послуг є Паспорт споживчого кредиту (а.с. 10). 
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування»кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).
Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20 виснувала, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність тверджень позивача у справі про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відповідачем відсотків за користування кредитом з порядком нарахування, визначеним позивачем, отже відповідні позовні вимоги є необґрунтованими.
Водночас, суд першої інстанції вважав, що заборгованість по кредиту складає не 6776,68 грн., як зазначено у позові, а 4842,82 грн., враховуюче таке.
Досліджуючи розрахунок заборгованості (а.с.5 зворот – 8) та виписку по картці відповідача за укладеним кредитним договором (а.с. 11-21), суд першої інстанції звертав увагу, що Банк у період з 10.07.2019 року до 19.11.2024 року безпідставно проводив списання відсотків і пені, та спрямовував їх до тіла кредиту, тим самим збільшуючи його. А тому суми списаних коштів за цей період належить відрахувати від визначеної до стягнення суми заборгованості за тілом кредиту.
Ґрунтуючись даними виписки за договором № б/н від 10.07.2019 року за період з 10.07.2019 року до 19.11.2024 року (а.с.11-21) сума нарахованих відсотків за користування кредитом становить 6112,25 грн., але їх нарахування є неправомірним з підстав, наведених вище у цьому рішенні.
З наданих виписки та табличних розрахунків заборгованості вбачається, що позичальник протягом всього періоду активно користувався кредитним лімітом, але регулярно здійснював його погашення. Разом з тим, із цих документів слідує, що Банк у період з 10.07.2019 року до 19.11.2024 року почав погашати нараховані позичальнику відсотки за рахунок кредитних коштів, включаючи їх одразу в тіло кредиту, неправомірно збільшуючи його, без укладення додаткових угод, а також продовжував нараховувати відсотки вже на збільшене в такий спосіб тіло кредиту.
Таким чином, суд першої інстанції встановив, що сума заборгованості за кредитом складає 4842,82 грн. (10955,07 грн. (загальна сума заборгованості) - 6112,25 грн. (сума безпідставно нарахованих відсотків), яку необхідно стягнути з відповідача. Сума в розмірі 4178,39 грн., зазначена у позовній заяві як заборгованість по відсоткам, врахована в суму безпідставно нарахованих відсотків в розмірі 6112,25 грн.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Заочне рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України в оскаржуваній частині у цій справі відповідає.
Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що фактично дублюють доводи його позову у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в оскаржуваній частині, а лише відображають позицію позивача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Судова практика в інших справах, на яку посилався Банк у своїй апеляційній скарзі в її обґрунтування (а.с.68) різниться за фактичними обставинами із обставинами цієї справи та не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи судом. 
Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування Банку, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Банк та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову Банку у цій справі в оскаржуваній частині.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості заочного рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема позивачем апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни заочного рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в оскаржуваній частині.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, заочне рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни. В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом в оскаржуваній частині.
Окрім цього, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу його право у подальшому на повернення з бюджету зайво сплаченого ним судового збору у цій справі за апеляційну скаргу (розрахунок: сплачено судового збору апелянтом 4542,00 грн. (а.с.69) – належний розмір судового збору 2534,16 грн. (розрахунок: судовий збір за позов у суді першої інстанції 3028,00 грн./сума заявлених вимог в суді першої інстанції 10955,07  (а.с.1 – ціна позову) * сума відмовлених позовних вимог 6112,25 грн. = 1689,44 * 150%/100% = 2534,16 грн. – судовий збір за апеляційну скаргу в оскаржуваній частині) за відповідною ухвалою апеляційного суду в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду відповідного клопотання Банку.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ БАНК» залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2025 року в оскаржуваній частині у цій справі залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного оскарження, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 02.07.2025 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В. 	Поляков О.З.