П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
03 липня 2025 року                                                                                      м. Київ
                                                                                                      
Справа № 759/3508/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/9282/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:            судді-доповідача:                  Соколової В.В.                                                                     суддів:                                    Верланова С.М., Поліщук Н.В.                                          за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Журибеди О.М. 29 січня 2025 року в м. Києві, дата складення повного тексту ухвали не зазначена, за скаргою ОСОБА_1 на дії або бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: державний виконавець Бухал Ілона Геннадіївна, Бородянський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 ,
 
В С Т А Н О В И В
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із вказаною вище скаргою в якій просив:
визнати неправомірною постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, винесену 22 липня 2024 року державним виконавцем Бухал І.Г. у ВП НОМЕР_3;
 зобов`язати державного виконавця Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Бухал І.Г. скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, винесену 22 лютого 2024 року державним виконавцем Бухал І.Г. у ВП НОМЕР_3.
Скаргу обгрунтовував тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 03 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. У зв`язку з цим судом 08 липня 2016 року був виданий виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у державного виконавця Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Бухал І.Г. За відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено наявність у даному виконавчому провадженні постанови від 22 листопада 2024 року про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 197178, 14 грн, у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. При цьому, державний виконавець була обізнана про те, що боржник проходить військову службу в лавах ЗСУ. Вважає, що військовослужбовцям в особливий період не нараховуються штрафи.
 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії або бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: державний виконавець Бухал Ілона Геннадіївна, Бородянський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 - відмовлено.
Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції виходив із наявності тривалої несплати позивачем аліментів на утримання своїх дітей, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, а тому суд прийшов до висновку, що накладення штрафу державним виконавцем, який стягується для утримання дітей, є справедливим та таким, що відповідає міжнародним принципам захисту прав дитини. Таким чином, суд вважав, що у державного виконавця були наявні усі правові підстави для накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, як це передбачено абз. 3 ч. 14 ст. ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Відтак, вищевказані дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, а тому жодних правових підстав для скасування оскаржуваної постанови суд не вбачав.
 
Не погодився із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, щосуд першої інстанції під час постановлення вищевказаної ухвали неповно з`ясував усі обставини у справі, та не застосував норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини.
Представник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги положення ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які поширюються на заявника, як військовослужбовця під час мобілізації на особливий період, та якому штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язання перед фізичними особами не нараховуються. Представник вказує, що зазначена норма Закону є загальною і застосовується до всіх правовідносин, що стосуються заборгованості військовослужбовця перед фізичними особами, в тому числі у відносинах про сплату аліментів. Оскільки заявник є військовослужбовцем, який має пільги, визначені вказаним вище Законом, і на даний час в Україні є особливий період, тому заявник звільнений від нарахування та сплати  штрафу за невиконання зобов`язань по аліментам.
На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення скарги в повному обсязі. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Булах І.Г., вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи наведені в апеляційній скарзі безпідставними та такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.  Виконавець звертає увагу, що заборгованість виникла у скаржника за весь період стягнення аліментів, як зазначено у виконавчому документі, починаючи з 03 березня 2012 року по квітень 2025 року, що і призвело до винесення постанови про накладення штрафу на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів. 
На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
 
Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
В порядку ч.ч. 4,5 ст. 269 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
 
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з такого.
 
Першим питанням, яке підлягає до вирішення є питання юрисдикції 
 
Відповідно до ч. 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
За нормами ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №2610/27695/2012 зазначила, що поняття та різновиди штрафів, що передбачені нормами Закону № 1404-VIII, і штрафу, передбаченого статтею 549 ЦК України, мають різну правову природу, оскільки в останньому випадку штраф є різновидом неустойки - грошової суми або іншого майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Поняття штрафу, вжите у частині другій статті 74 Закону № 1404-VIII, стосується випадків покладення відповідальності на боржника за невиконання рішення, та його стягнення проводиться на користь держави.
У той час як суми штрафів за невиконання судових рішень про стягнення аліментів, передбачені частиною чотирнадцятою статті 71 Закону №1404-VIII, перераховуються на користь стягувача аліментів.
Вказане свідчить про те, що правова природа, характер, цільове призначення та стягувач штрафу, визначеного в частині другій статті 63 Закону № 1404-VIII, частині другій статті 74 Закону № 1404-VIII, та штрафу, передбаченого частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII, - відмінні, оскільки постанова виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів є рішенням виконавця щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів, як це передбачено частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII. Це дає можливість тлумачити частину другу статті 74 Закону № 1404-VIII таким чином, що оскарження постанов виконавців про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів має відмінний порядок від оскарження постанов виконавців про накладення інших штрафів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до частини третьої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом й такі спори вирішуються за правилами цивільного судочинства.
Порядок стягнення аліментів, окрім норм СК України, регулюється також положеннями статті 71 Закону № 1404-VIII, якою передбачається, серед іншого, накладення на користь стягувача штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів у відповідних розмірах (частина чотирнадцята).
Оскільки предметом регулювання за указаними нормами є як визначення розміру заборгованості за аліментами, так і накладення штрафів за наявності заборгованості, порядок вирішення спору як щодо розміру заборгованості, так і про накладення штрафу з огляду на наявність заборгованості має відбуватися у межах однієї юрисдикції - у порядку цивільного судочинства, що буде відповідати принципам верховенства права та ефективності провадження як механізму судового захисту.
У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012  Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні частини другої статті 63 Закону № 1404-VIII, яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному частиною другою статті 74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства.
При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19), в якій, зокрема, оскаржувалася постанова державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, про те, що відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 438/257/13, від 19 жовтня 2022 року у справа № 2312/95/2012
 
У справі, яка є предметом перегляду, оскаржується постанова державного виконавця Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Бухал І.Г.  від 22 липня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_3.
 З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про віднесення даного спору до цивільної юрисдикції, оскільки заявник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо накладення на нього штрафу в порядку контролю за виконанням судового рішення, тому така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
 
По суті спору судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.  
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року у справі №759/3508/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /а.с.26-29/.
20 вересня 2016 року постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маціборук В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 на підставі виконавчого листа №759/3508/16-ц від 08 липня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 , у розмірі 1/3 частини щомісячно /а.с.45/.
04 липня 2024 року постановою державного виконавця Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бухал І.Г. винесено постанову у ВП НОМЕР_3 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника /а.с.47/.
22 липня 2024 року державним виконавцем Бородянського відділу держаної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бухал І.Г. винесено постанову про накладення штрафу, якою, у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки накладено на боржника штраф на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 197178, 14 грн /а.с.48/.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03 липня 2024 року №8965, за період 03 березня 2016 року по 01 липня 2024 року у ОСОБА_1 станом на 01 липня 2024 року наявна заборгованість у розмірі 394356,29 грн /а.с.62-63/.
Згідно копії військового квитка та довідки в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_1 безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в період з 24 серпня 2023 року по 14 листопада 2023 року, з 15 листопада 2023 року по 07 грудня 2023 року /а.с.40,42,49/.
На час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 числиться за військовою частиною НОМЕР_2 та проходить лікування за місцем проживання, що підтверджується копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого №358 /а.с.39,53/.
 
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України « Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
У пункті 8 глави ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону №1404-VІІІ.
Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.
Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилається сторонам виконавчого провадження.
Суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів з підстав, передбачених пунктами 7,9 статті 39 Закону№1404-VІІІ, суми штрафів не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом №1404-VІІІ та цією Інструкцією.
 
Згідно з ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів,- штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 вказано на те, що СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною 1 статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
У постанові в справі №362/4462/16-ц від 20 липня 2020 року Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника».
 
 З наведених обставин справи вбачається, що на виконанні Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів визначена за період 03 березня 2016 року по 01 липня 2024 року у розмірі 394356,29 грн. У зв`язку з цим державним виконавцем винесено постанову від 22 липня 2024 року про накладення на боржника штрафу на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 197178, 14 грн.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої чинним законодавством України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Проте у справі, що переглядається відсутні докази на спростування вини боржника щодо виникнення заборгованості зі сплати аліментів.
Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 зазначив про те, що в силу положень ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він звільнений від нарахування та сплати штрафу за невиконання зобов`язань зі сплати аліментів.
Як вже вказано вище, поняття та різновиди штрафів, що передбачені нормами Закону №1404-VІІІ, і штрафу, передбаченого статтею 549 ЦК України, мають різну правову природу. Водночас, суми штрафів за невиконання судових рішень про стягнення аліментів, передбачені частиною чотирнадцятою статті 71 Закону №1404-VІІІ, перераховуються на користь стягувача аліментів й постанова про накладення такого штрафу є виконавчим документом.
Отже, аналіз наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що постанова виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів є рішенням виконавця щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів та не є штрафною санкцією у розумінні положень цивільного законодавства, що виключає можливість застосування у даному випадку ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, та обставина, що заявник є військовослужбовцем Збройних Сил України, не звільняє його від обов`язку виконувати постанову державного виконавця про накладення на нього штрафу за невиконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дія воєнного стану або особливого періоду не є фактом, який пом`якшує або звільняє від відповідальності за несплату аліментів. 
Враховуючи наявність тривалої несплати позивачем аліментів на утримання своїх дітей, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що накладення штрафу державним виконавцем, який стягується для утримання дітей, є справедливим та таким, що відповідає міжнародним принципам захисту прав дитини.
За таких обставин ухвала суду про відмову в задоволенні скарги на дії приватного виконавця є законною та обґрунтованою. 
 
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 доводів на спростування висновків суду першої інстанції не містять. А отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 С.М. Верланов
 
                                                                                                             Н.В. Поліщук