Справа № 346/4285/24 
Провадження № 22-ц/4808/968/25 
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючогосудді             Мальцевої Є.Є.
суддів:                       Девляшевського В.А., Томин О.О., 
секретар Гудяк Х.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Позовна заява з урахуванням збільшених позовних вимог мотивована тим, що заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 листопада 2023 року стягнено з відповідача щомісячно аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29 вересня 2023 року На підставі даного рішення суду видано виконавчий лист, який 08.04.2024р. звернуто до виконання у Коломийский відділ ДВС. Постановою головного державного виконавця Атамановим С.М. 09 квітня 2024 року відкрито виконавче провадження. 
Відповідач своєчасно та у визначеному рішенням суду розмірі свій обов`язок по сплаті аліментів не виконує, з моменту призначення жодного платежу не здійснив. Відповідно довідки, виданої головним державним виконавцем Атамановим С.М. Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області від 02 липня 2024 року №70817 сума боргу по аліментним зобов`язанням ОСОБА_1 станом на 02 липня 2024 року становить 72387,00 грн. Крім того, відповідач не надає будь-яку іншу матеріальну допомогу, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утриманні доньки. 
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог сума пені станом на 1.03.2025 року становить 812 799,24 грн.
Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 812 799,24 грн неустойки, нарахованої внаслідок заборгованості зі сплати аліментів.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2025 року позов  ОСОБА_2   до   ОСОБА_1  про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2023р. по грудень 2024р. в сумі 101 067,65 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн на користь держави.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач необґрунтовано зробив розрахунок заборгованості за пенею, розмір заборгованості є значно завищеним та такий розмір є не доведеним.
Розрахунок необхідно проводити з врахуванням 1% заборгованості зі сплати аліментів та кількості днів за який нараховується заборгованість. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення буде різною залежно від кількості днів у місяці. Таким чином, сума заборгованості становить 25 502,05 грн, що складається з таких показників: листопад 2023 року - 27752,33х1%х30 = 8325,70 грн, грудень 2023 року - 5252,33х1%х31 = 1628,22 грн, січень 2024 року - 5252,23 х 1%х31 = 1628,12 грн, лютий 2024 року - 8700,60х1%х29 = 2523,17 грн, березень 2024 року - 21430,97х1%х31 = 6643,60 грн, квітень 2024 року - 10111,09х1%х30 = 3033,33 грн, травень 2024 року – 2821х1%х31 = 874,51 грн, червень 2024 року – 2821х1%х30 = 846,30 грн.
Крім того, вказує, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, оскільки він проходить службу у Збройних Силах України та не мав можливість здійснювати сплату аліментів своєчасно. Під час виконання бойового завдання отримав травму та проходив тривале лікування. При цьому вказує, що стягненні пені, передбаченої аб. 1 ч. 1 ст. 196 СК України можливе у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Відповідач заперечує свою вину у виникненні заборгованості.
Під час ухвалення рішення не враховано його матеріальний стан. Він на даний час ніде не працює, не отримує доходи, проходить періодичне лікування після поранення, а тому не в змозі сплачувати визначену суму заборгованості і пені в такому розмірі. 
Просить рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2025 року змінити та зменшити розмір пені до 25 502, 05 грн.

20 червня 2025 року позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вважає рішення суду законним, обґрунтованим та мотивованим. 
Вказує, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 106 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Отже, розрахунок проводиться за наступною формулою: пеня = сума заборгованості * 1% * кількість днів прострочення, а не кількість днів у місці, як вказує відповідач у своїй апеляційній скарзі.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі безпідставно посилається на відсутність його вини в утворенні заборгованості у сплаті аліментів, оскільки відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 196 СК України. 

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 – адвокат Вінтоняк Н.М. доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити.
Позивач та відповідач до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Встановлено, заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13.11.2023р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29.09.2023р (а.с.4-5). 
Коломийським міськрайонним судом 05 квітня 2024 року видано виконавчий лист №346/5663/23 (а.с.6).
Постановою головного державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Атамановим С.М. відкрито виконавче провадження №74673409 щодо примусового виконання виконавчого листа №346/5663/23 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 (а.с.7). 
З довідки № 70817, виданої 02.07.2024р. головним державним виконавцем Атамановим С.М., вбачається, що станом на 01.07.2024р. заборгованість ОСОБА_1 по аліментам становить 72 387 грн (а.с.17). 
Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданого головним державним виконавцем Атамановим С.М. по ВП №74673409 встановлено, що в листопаді 2023р. ОСОБА_1 нараховано до стягнення аліменти в сумі 27752,33 грн., в грудні 2023р. – 5252,33 грн. в січні 2024р. – 5252,33 грн., в лютому 2024р. – 8700,60 грн., в березні 2023р. – 21430,97 грн. в квітні 2024р. – 10111,09 грн., з травня 2024 по грудень 2024р. – по 2821,00 грн. щомісячно. Боржником суми аліментів сплачені не були. Станом на 01.01.2025р. заборгованість ОСОБА_1 по аліментам становить 101 067,65 грн (а.с.64-65).
Згідно з довідкою про розміри грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення від 03.01.2025р. № 19 ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 24.02.2022р. по 10.04.2024р. В жовтні 2023 йому було нараховано грошове забезпечення в сумі 121329,25 грн. в листопаді 2023р. – 111329,25 грн., в грудні 2023р. – 21329,25 грн., в січні 2024р. – 21329,25 грн., в лютому 2024 р. – 35122,35 грн., в березні 2024 р. – 86046,85 грн., в квітні 2024р. 40552,66 грн. Всього 437 038,86 грн (а.с.80). 
Довідкою №661 від 04 листопада 2024 року комунального некомерційного підприємства «Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради» підтверджено, що ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування з 30 жовтня 2024 року і на час видання довідки (а.с.67).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції здійснив власний розрахунок суми неустойки (пені) за період з листопада 2023р. по грудень 2024р. (як просила позивач), в результаті якого встановив, що розмір неустойки становить 281 500,90 грн. Про зменшення неустойки відповідач не заявляв. Проте, враховуючи, що визначений судом розмір пені перебільшує розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 по аліментам, суд, дотримуючись приписів ч.1 ст. 196 СК України, вважав можливим частково задовольнити позов і стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) в сумі, що дорівнює 100% заборгованості за аліментами, яка виникла станом на 01.01.2025р., тобто в розмірі 101 067,65 грн.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданого головним державним виконавцем Атамановим С.М. по ВП №74673409 вбачається , що в листопаді 2023р. ОСОБА_1 нараховано аліменти в сумі 27752,33 грн., в грудні 2023р. – 5252,33 грн. в січні 2024р. – 5252,33 грн., в лютому 2024р. – 8700,60 грн., в березні 2023р. – 21430,97 грн. в квітні 2024р. – 10111,09 грн., з травня 2024 по грудень 2024р. – по 2821,00 грн. щомісячно. Аліменти відповідачем сплачені не були, станом на 01.01.2025р. заборгованість ОСОБА_1 по аліментам становить 101 067,65 грн (а.с.64-65).
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, зробив розрахунок заборгованості за пенею, за період з листопада 2023р. по грудень 2024р., виходячи з періодів прострочення за кожним платежем з урахуванням вищенаведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Перевіривши розрахунок суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з ним, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи і наведеному алгоритму розрахунку. 

При цьому наданий відповідачем розрахунок заборгованості у сумі 25 502,05 грн не може бути прийнятий до уваги. Так, з розрахунку відповідача вбачається, що він розраховує пеню за один місяць, в якому нараховуються аліменти, що суперечить закону і судовій усталеній практиці. Відтак, розрахунок пені відповідача в сумі 25 502,05 грн неможливо прийняти як базу для вирішення спору, оскільки він ґрунтується виключно на власній позиції відповідача і немає правового обґрунтування. 

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму, що і зробив суд першої інстанції. 

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Щодо посилання апелянта на відсутність його вини щодо виникнення заборгованості, що обумовлено важким матеріальним станом, то колегія суддів виходить з наступного.

Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Доказів проведення банківських операцій для сплати аліментів, які не були виконані незалежно від волі відповідача, суду першої інстанції не були представлені, поважних причин неподання таких доказів відповідачем не надано (а.с.154-166). 

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.  Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (стаття 367 ЦПК України). 

Встановлено, що відповідачем в суді першої інстанції не спростовано наявність заборгованості по аліментам, не надано належних доказів неможливості сплати аліментів, посилання на перебуванні у медичному закладі не звільняє від обов`язку сплати аліментів, оскільки відсутні докази вжиття відповідачем усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів.

Відповідач не спростував презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про відсутність вини у заборгованості по аліментам не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду в частині наявності підстав для нарахування неустойки, що нарахована у зв`язку із наявністю заборгованості по сплаті аліментів. 

Суд першої інстанції, розрахувавши розмір пені, зменшив його до розміру заборгованості відповідно до правил, встановлених ч.1 ст.196 СК України. 

Разом з тим, ч 2. статті 196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) – це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання – сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Отже, незважаючи на те, що відповідач в суді першої інстанції не просив про зменшення неустойки, оскільки помилково спирався на інший спосіб розрахунку пені, суд першої інстанції мав би врахувати, що відповідач  був  військовослужбовцем, залучався до сил по відбиттю російської агресії проти України. Наразі він демобілізований, проходить тривале складне лікування після отриманого поранення, не має можливості працювати, що є підставою для застосування положень статті 196 СК України, так як аліменти стягнуті і заборгованість по аліментам виникла після оголошення на території України правового режиму воєнного стану, що ускладнило порядок інформування відповідача про обов`язок сплати аліментів і своєчасне виконання ним такого обов`язку. 

Враховуючи такі обставини, наявність у відповідача вже існуючого обов`язку виплачувати своєчасно аліменти, погашати заборгованість по аліментам, новий обов`язок погасити пеню в розмірі 101 067,65 грн, як визначив суд першої інстанції, і який є значним для нього, створить для платника аліментів непомірний фінансовий тягар, що потягне умови для виникнення додаткової заборгованості. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення вдвічі суми пені, яку визначив суд першої інстанції (101067,65:2=50533,80грн), що буде достатнім для відповідача, враховуючи правову природу неустойки, як майнове покарання за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для вирішення спору, оскаржене рішення підлягає зміні в частині розміру неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 50 533,80 грн. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2025 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2023 р. по грудень 2024р. в сумі 50 533 (п`ятдесят тисяч п`ятсот тридцять три) грн 80 коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2025 року. 

Судді                                         Є.Є. Мальцева

В.А.Девляшевський 

О.О. Томин