punctuation'> 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2025 року
м. Київ
справа № 190/1398/24
провадження № 51-439 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2025 року щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК)
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянки України, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. ОСОБА_7 було засуджено за ст. 166 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 року і покладено на неї виконання обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК.
2. Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та інших заходів забезпечення кримінального провадження. 
3. Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 20 січня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишив без змін.
4. За обставин, детально викладених у вироку, в період часу з грудня 2023 року по 13 лютого 2024 року, більш точного часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_6 , перебував в приміщенні однієї з кімнат будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де останній разом проживає з ОСОБА_7 та її малолітнім сином ОСОБА_8 . У вказаний період, більш точного часу досудовим слідством не встановлено, у останнього раптово виник злочинний намір на нанесення умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_8 .
5. Реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 в період часу з грудня 2023 року по 15 січня 2024 року, більш точних дати та часу не встановлено, перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, утримуючи в руках малолітнього ОСОБА_8 , більше одного разу, точну кількість підкидань встановити під час досудового розслідування не надалось можливим, підкидав його до гори, після чого, не зловивши, останній падав на підлогу (на ноги). Також, у зазначений період часу ОСОБА_6 , утримуючи малолітнього ОСОБА_8 в руках, перечипався та дитина випадала з його рук, падаючи на підлогу на лівій бік. Крім того, у зазначений період часу ОСОБА_6 , під час годування малолітнього ОСОБА_8 свідомо викручував обидві руки заводячи їх назад за спину, таким чином клав під сідниці останнього, внаслідок чого спричинив малолітньому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритих консолідуючих переломів лівого плеча на рівні нижньої третини, лівої ліктьової кістки на рівні верхньої третини, правої променевої кістки на рівні верхньої третини, правого стегна на рівні середньої третини зі зміщенням відламків, великої гомілкової кістки правої гомілки на рівні середньої третини, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалого розладу здоров`я. 
6. Продовжуючи реалізацію злочинного умислу на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 в період часу з грудня 2023 року по 05 лютого 2024 року, більш точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, за невстановлених під час досудового розслідування обставин, спричинив малолітньому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді дефектів шкіри невірної округлої та продовгуватої форми в ділянці підошвенної поверхні стоп з ознаками загоювання, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
7. Також, діючи умисно ОСОБА_6 в період часу з грудня 2023 року по 05 лютого 2024 року, більш точної дати та часу не встановлено, за невстановлених під час досудового розслідування обставин, спричинив малолітньому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді множинних саден продовгуватої форми, уривчастого характеру, розташованих по задній поверхні тіла в поперековій ділянці переважно ліворуч, по хребтовій лінії праворуч, а також в ділянці верхньо-внутрішнього квадранту лівої сідниці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
8. Крім того, в період часу з грудня 2023 року по 13 лютого 2024 року, більш точної дати та часу не встановлено, за невстановлених під час досудового розслідування обставин, спричинив малолітньому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця на мисі та крилах носу ліворуч та праворуч, поверхневих саднень на шкірі мису та крила носу ліворуч, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
9. Також, під час проживання з дитиною ОСОБА_8 , будучи матір`ю останнього, ОСОБА_7 всупереч положенням ст. 51 Конституції України; статей 18, 27 Конвенції про права дитини ООН; статей 150, 152, 155, 180 Сімейного кодексу України; статей 6, 10, 12 Закону України «Про охорону дитинства»; ст. 59 Основ законодавства України про охорону здоров`я; ст. 59 Закону України «Про освіту» злісно ухилялась від виконання вищевказаних встановлених законами обов`язків по догляду за своєю дитиною, забезпечення елементарними умовами проживання, виховання, лікування, що спричинило тяжкі наслідки у виді отримання тілесних ушкоджень легкого та середнього ступеню тяжкості, погіршення стану здоров`я у вигляді синдрому рухових порушень, затримки темпів психо-рухового розвитку на фоні перинатального ураження центральної нервової системи, затримки у дитини мовленнєвого розвитку, білково-енергетичної недостатності, набутої під впливом недостатнього під впливом недостатнього у кількісному та якісному відношенні харчування, неправильного введення прикорму недотримання режиму годування дитини, невідповідності психомоторного розвитку дитини віковій нормі, перебування фізичного розвитку на нижній межі вікової норми з тенденцією до погіршення у бік «виснаження», недостатність ваги, внаслідок чого малолітній ОСОБА_8 , не відповідає фізичному та психологічному розвитку фактичному його віку, за наступних обставин.
10. Так, в період з грудня 2023 року по лютий 2024 року, незважаючи на постійні щомісячні нагадування з боку сімейного лікаря КНП «П`ятихатський ЦПМСД» ПМР про необхідність проходження малолітнім ОСОБА_8 відповідного медичного огляду в сімейного лікаря, отримання щеплень згідно віку дитини, медичного огляду та курсу лікування в дитячого невропатолога, ОСОБА_7 самоусунулася та взагалі не займалася лікуванням дитини згідно потреб, зумовлених вадами здоров`я, незважаючи на необхідність комплексного систематичного курсу отримання ОСОБА_8 професійного медичного догляду та лікування.
11. Дії ОСОБА_7 , що виразились у відсутності належного догляду, лікування та забезпечення умов проживання, призвели до погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 .
12. Також, ОСОБА_7 злісно не виконувала встановлені законом обов`язки щодо піклування про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, ігноруючи те, що малолітній ОСОБА_8 , внаслідок умисних злочинних дій співмешканця ОСОБА_6 , який в період часу з грудня 2023 року по 15 лютого 2024 року, більш точної дати не встановлено, спричинив зазначені вище численні тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_8 . 
13. Втім, не зважаючи на спричинення ОСОБА_8 численних ушкоджень різного ступеня тяжкості, знехтувавши безпорадним, в силу малолітства, станом останнього, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 систематично відчував сильний фізичний біль, усвідомлюючи, що має обов`язок піклуватись про власного сина, ОСОБА_7 до органів охорони здоров`я умисно не звернулась, не вжила жодних заходів для госпіталізації дитини до медичного закладу, чим злісно не виконувала покладені на неї обов`язки щодо піклування про здоров`я та фізичний розвиток дитини, що спричинило тяжкі наслідки. Зволікання матері із зверненням за медичною допомогою з приводу наявних у малолітньої дитини ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, наражало останнього на серйозну небезпеку для життя та здоров`я. Вказане призвело до того, що малолітній ОСОБА_8 був позбавлений можливості в достатній мірі розвивати свій інтелектуальний та фізичний потенціал, формувати правильно орієнтовану особистість.
14. В результаті злісного невиконання ОСОБА_7 покладених на неї обов`язків по вихованню та догляду за дитиною, що виразилось у не зверненні до медичних закладів з метою надання відповідного та вчасного професійного лікування ОСОБА_8 , не повідомлення правоохоронних, або інших державних органів, установ та організацій різної форми власності про отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, призвело до відчуття системного сильного фізичного болю ОСОБА_8 , значного погіршення стану здоров`я останнього у вигляді синдрому рухових порушень, затримки темпів психо-рухового розвитку на фоні перинатального ураження центральної нервової системи, затримки у дитини мовленнєвого розвитку, білково-енергетичної недостатності, набутої під виливом недостатнього під впливом недостатнього у кількісному та якісному відношенні харчування, неправильного введення прикорму недотримання режиму годування дитини, невідповідності психомоторного розвитку дитини віковій нормі, перебування фізичного розвитку на нижній межі вікової норми з тенденцією до погіршення у бік «виснаження», недостатність ваги, внаслідок чого малолітній ОСОБА_8 не відповідає фізичному та психологічному розвитку фактичному його віку. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
15. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
16. На обґрунтування касаційної скарги прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги щодо явної несправедливості через м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, при цьому не заслухавши доводів та позиції законного представника малолітнього потерпілого. Крім того, посилаючись на суворість призначеного ОСОБА_9 покарання, сторона обвинувачення зазначає, що поза увагою апеляційного суду залишилась конкретна сукупність обставин, що свідчить про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, та помилкове врахування судом як обтяжуючу обставину відповідно до ст. 67 КК вчинення кримінального правопорушення відносно малолітньої дитини, оскільки така зазначена в диспозиції статті 166 КК.  
17.Також сторона обвинувачення стверджує, що суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу прокурора без належного повідомлення законного представника малолітнього потерпілого, та відповідно без його участі, чим порушив права останнього у зв`язку з незабезпеченням його інтересів під час розгляду справи.
Позиції учасників судового провадження
18. У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. 
Мотиви Суду
19. Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.
20. Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
21. Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
22. Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
23. Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
24. Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
25. Однак суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наведених вимог закону не дотримався та, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, належним чином не перевірив усіх доводів, викладених у ній, не провів ретельного аналізу й оцінки обставин, на які посилався апелянт, що суперечить вимогам ст. 419 КПК.
26. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_9  у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, та кваліфікація вчинених ними дій в касаційній скарзі не оспорюються.
27. Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
28. Так у касаційній скарзі прокурор зазначає про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи сторони обвинувачення щодо явної несправедливості призначеного ОСОБА_6 покарання у виді 2 років обмеження волі з огляду на тривале знущання, фізичне насильство та каліцтво немовляти, відсутність пом`якшуючих обставин. При цьому, в апеляційній скарзі прокурор звертав увагу апеляційного суду на всі обставини справи в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення; тривалість та численність застосування до дитини фізичного насильства; його наслідки у виді сукупності тілесних ушкоджень легкого, легкого з короткочасним розладом здоров`я та середнього ступеню тяжкості; особливу вразливість потерпілого, яким є немовля з вадами здоров`я; ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, наявність обставини, що обтяжує покарання, та відсутність обставин, що його пом`якшують; високий ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення, а також небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, у тому числі для окремих осіб.  
29. Проте, апеляційний суд, залишаючи без змін вирок місцевого суду, не перевірив належним чином викладених в апеляційній скарзі доводів прокурора та дійшов передчасного висновку щодо законності та обґрунтованості вироку суду в цій частині. Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що апеляційний суд не навів належного обґрунтування вказаним вище доводам та не зазначив мотивів їх спростування, обмежившись дублюванням мотивів суду першої інстанції та загальним посиланням про їх безпідставність.
30. За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 здійснено без належної перевірки наведених у апеляційній скарзі прокурора доводів та надання обґрунтованих відповідей на них.
31 . Крім того, здійснюючи апеляційний перегляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції хоча й вказав в ухвалі про належне повідомлення представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10 про дату та час розгляду справи, однак цього не перевірив та здійснив розгляд апеляційної скарги без її участі. Разом із тим у матеріалах провадження відсутні такі відомості.
32. За таких обставин, судом апеляційної інстанції було допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, а тому Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 438 КПК скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
33. Під час нового розгляду апеляційному суду слід урахувати наведене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, а також інші доводи в його касаційній скарзі, надати на всі з них умотивовані відповіді, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК. Суд також не позбавлений можливості вирішити питання про призначення  ОСОБА_9 більш м`якого покарання.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                               ОСОБА_3