Номер провадження: 22-ц/813/4172/25 
Справа № 509/1417/20
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря Булацевської Я.В.,
учасники справи:
скаржник – ОСОБА_1 
представник скаржника – ОСОБА_2 
заінтересована особа - Овідіопольський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 
стягувач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Тищенка Станіслава Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Бочарова А.І., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тищенко Станіслав Юрійович, на дії, рішення державного виконавця, заінтересована особа: Овідіопольський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач ОСОБА_1 ,-
встановив:

Короткий зміст скарги.
08.05.2023 представник скаржника ОСОБА_1 , адвокат Тищенко С.Ю. звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанови старшого державного виконавця Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Відвічук Катерини Георгіївни про відкриття виконавчого провадження №71496835 від 07.04.2023 року, про закінчення виконавчого провадження № 71496835 від 25.04.2023 року, про стягнення виконавчого збору № 71496835 від 07.04.2023 року, про стягнення витрат виконавчого провадження № 71496835 від 07.04.2023 року, про відкриття виконавчого провадження № 71680234 від 27.04.2023 року, про відкриття виконавчого провадження № 71680296 від 27.04.2023 року. Зняти інші арешти/заборони, що були накладені, все майно боржника (рухоме та нерухоме майно), тощо.
Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник посилався на те, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області (суддя Кочко В.К.) по справі №509/1417/20 від 10 жовтня 2022 року було вирішено, вселити ОСОБА_1 у житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, зобов`язавши ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявник через свого представника повідомив позивачу, що не вчиняє будь-яких перепон щодо її вселення.
Незважаючи на відсутність будь-яких перепон, з`ясувалось 21 квітня 2023 року, що за заявою позивача 07.04.2023 було відкрито виконавче провадження, старший державний виконавець без перевірок добровільного виконання рішення, що передбачено ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», без призначення примусового виселення в порушення ч.2 ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження», без надсилання будь-яких постанов ч. 3 ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження», прибула разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 21.04.2023, виконавець вручив заявнику постанову про відкриття виконавчого провадження, склав акт про виконання рішення, передачу ключів, під час спілкування заявник просив державного виконавця закінчити виконавче провадження ВП №71496835 без стягнення виконавчого збору, витрат, тощо.
Як з`ясувалось 05.05.2023, після 21.04.2023 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, а також державним виконавцем відкрито 27.04.2023 виконавчі провадження про стягнення витрат та виконавчого збору за ВП №71496835 про існування яких заявник дізнався лише 05.05.2023, після отримання повідомлення у Дії, постанов про стягнення витрат та виконавчого збору за ВП №71496835, а також при відкриття виконавчих проваджень й досі не отримано.
Скаржник зазначив, що підстав для закінчення виконавчого провадження не має, та існувати не може, оскільки виконавець повинен був закрити виконавче провадження без наслідків для боржника, стягнення витрат та виконавчого збору, оскільки рішення виконане до відкриття виконавчого провадження.
Через незаконні дії виконавця, було незаконно відкрито виконавче провадження щодо стягнення коштів, стягнуто виконавчий збір, виконавчі витрати, згодом незаконно закрито, оскільки, виникає питання у зв`язку з чим та на якій правовій підставі було закрито виконавче провадження мені не відомо.
Враховуючи зазначене дії виконавця та винесення постанов про закінчення виконавчого провадження № 71496835 від 25.04.2023 року, про стягнення виконавчого збору № 71496835 від 07.04.2023, про стягнення витрат виконавчого провадження № 71496835 від 07.04.2023, про відкриття виконавчого провадження № 71680234 від 27.04.2023, про відкриття виконавчого провадження № 71680296 від 27.04.2023 незаконні, безпідставні та противоправні, а тому постанови підлягають скасуванню.
Оскільки, державним виконавцем було безпідставно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 71496835 від 25.04.2023, яке незаконно було відкрито, він знову порушуючи права заявника, свободу та вимоги Закону України «Про виконавче провадження» з порушенням виніс постанови про відкриття виконавчого провадження № 71680234 та № 71680296 від 27.04.2023 про виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження.
Заявник не вчиняв перепон у користуванні позивачу невідомо, яким чином державний виконавець виконав рішення, оскільки приїхавши 21.04.2023 отримав доступ до будинку, без перепон, у зв`язку з чим позивач повинен сплачувати виконавчий збір, якщо рішення виконав добровільно, ще до відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, заявник вважає, що старшим державним виконавцем порушено порядок примусового виконання, безпідставно не закінчено виконавче провадження, стягнуто виконавчий збір та неіснуючі витрати.
На підставі викладеного вище, скаржник вважає, що старший державний виконавець Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Відвічук Катерина Георгіївна грубо порушила чинне законодавство, оскільки рішення було виконане до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду з даною скаргою.
Представник скаржника надав заяву про розгляд скарги без його участі, просив скаргу задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 січня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тищенко Станіслав Юрійович, на дії, рішення державного виконавця, заінтересована особа: Овідіопольський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач ОСОБА_1 – відмовлено.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, щосамостійне виконання рішення суду у наданий для виконання строк, не є добровільним виконанням рішення суду до відкриття виконавчого провадження.
Боржником не надано жодних доказів про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження.
Перед відкриття відкриттям виконавчого провадження державний виконавець не здійснює додаткову перевірку виконання рішення суду.
А самостійне виконання рішення суду в рамках відкритого виконавчого провадження, як в даному випадку не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про закінчення виконавчого провадження.
Скаржником не вказано у скарзі які саме норми ЗУ «Про виконавче провадження» порушено та яким чином.
25.04.2023 року виконавче провадження закінчено згідно п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» про що винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий документ повернуто до суду.
Так як рішення суду виконано боржником самостійно у відкритому виконавчому провадженні, постанова про стягнення виконавчого збору № 71496835 від 07.04.2023 року та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 71496835 від 07.04.2023 року виведені в окремі виконавчі провадження, як передбачено Закон.
Отже, на підставі вищевикладеного, суд не вбачав підстав для задоволення скарги.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Тищенко С.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 січня 2025 року та постановити нове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального закону.
Суд першої інстанції ухвалив рішення, яке підлягає обов`язковому скасуванню з наступних підстав:
- суд першої інстанції однобічно розглянув заяву апелянта;
- суд неналежним чином повідомив про розгляд справи, повідомивши апелянта про судове засідання вже після судового засідання;
- суд ухвалив рішення без належного дослідження доказів;
- суд першої інстанції порушив норми процесуального права;
- суд першої інстанції належним чином не з`ясував всі обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного та не справедливого рішення по справі.
- суд першої інстанції не врахував позиції Верховного Суду та ЄСПЛ.
Щодо явки сторін.
Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення не заявляли, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2022 року по цивільній справі № 509/1417/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на рухоме та нерухоме майно, вселення, стягнення компенсації за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на нерухоме та рухоме майно, - позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на:
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10 га (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) кадастровий номер 5123755800:02:006:0284 розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 158,5 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 94 кв.м., житловою - 59,7 кв.м.;
- автомобіль "TOYOTA CAMRY", 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 ;
- прогулянкове вітрильне-моторне судно "Яхта", № НОМЕР_3 , з бортовим реєстраційним номером " НОМЕР_4 ", 1975 р.п., двигун моделі "VOLVO-PENTA";
- ПГМФ 8915, 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 ;
Визнано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 право власності на:
- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10 га (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) кадастровий номер 5123755800:02:006:0284 розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 158,5 кв.м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 94 кв.м., житловою - 59,7 кв.м.;
- автомобіль "TOYOTA HILUX", 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_7 ;
- автомобіль "OPEL OMEGA", 1994 р.в., д.н.з. НОМЕР_8 ;
- ГМФ 8904-02, 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_9 ;
- прогулянкове вітрильне-моторне судно моделі "Spirit 21" (Comet), б/н, з бортовим реєстраційним номером " НОМЕР_10 ", 1978 р.п., двигун моделі "Farymann Diesel 10" № НОМЕР_11 ;
Вселено ОСОБА_1 у житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні будинком.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 28750,32 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 16.01.2023 року Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , адвоката Тищенко Станіслава Юрійовича, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2022 року залишено без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2022 року залишено без змін.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , адвоката Тищенко Станіслава Юрійовича, на додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2022 року залишено без задоволення.
Додаткове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2022 року залишено без змін.
За вказаним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області видано виконавчий лист.
Також судом встановлено, що Овідіопольським відділом ДВС в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) 06.04.2023 за вх. № 2935/4 зареєстрована заява ОСОБА_1 від 30.03.2023 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 509/1417/20 виданого 24.03.2023 Овідіопольським районним судом Одеської області про вселити ОСОБА_1 у житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, зобов`язавши ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
До заяви додано копію паспорту, копію рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.09.2022, копія постанови Одеського апеляційного суду від 16.01.2023.
Державним виконавцем відділу Відвічук Катериною Георгіївною (далі – державний виконавець) 07.04.2023 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 71496835
Згідно з приписами пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі – Інструкція), виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини)
07.04.2023 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження АСВП 71496838 на суму 269 грн.
Положеннями частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон) визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
07.04.2023 винесено постанову про стягнення виконавчого збору АСВП 71496838 на суму 13400,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Так, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України « Про виконавче провадження » виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За правилами п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частина 5 ст. 26 вищезгаданого Закону передбачає, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Частина 6 ст. 26 вищезгаданого Закону передбачає, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
В даному випадку не йдеться про добровільне виконання рішення суду, так як Законом України «Про виконавче провадження», добровільним виконання рішенням суду є виконання рішення до відкриття виконавчого поводження, яке тягне за собою саме виконати дію, сплату, передачу майна, або інші дії які здійснені, саме до відкриття виконавчого провадження. Доказом може бути квитанція про сплату, заява стягувача про отримання кошті або інших дій які відбулися. В даному випадку від стягувача заяви про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження не надходило, а навпаки надійшло заява про примусове виконання рішення суд.
Постанова про відкриття виконавчого провадження боржнику направлена каналами факсимільного зв`язку (електронне пересилання зображень за допомогою системи комп`ютеризованого телефонного зв`язку з метою приймання їх у вигляді документальної копії), що передбачено ч. 5 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.
Згідно ч. 6 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.
Згідно матеріалів виконавчого провадження постанова про відкриття виконавчого провадження вручена боржнику та стягувачу під розписку, про що є особисті підписи сторін.
21.04.2023 року з виїздом за адресою виконання рішення суду: Одеська область, Одеський район, Лиманка, ж/м Дружний, вул. Паркова, 17/5-а, за участю боржника, стягувача, понятих здійснено перевірку виконання рішення суду, а саме, боржником 21.04.2023 року передано стягувачу комплект ключів у кількості 6 штук від будинку та підсобних приміщень, про що складено акт державного виконавця. Сторони виконавчого провадження у акті розписалися. В даному випадку рішення суду боржником виконано самостійно та після викриття виконавчого провадження у наданий для виконання строк 10 робочих днів.
Самостійне виконання рішення суду у наданий для виконання строк, не є добровільним виконанням рішення суду до відкриття виконавчого провадження.
Боржником не надано жодних доказів про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження.
Перед відкриття відкриттям виконавчого провадження державний виконавець не здійснює додаткову перевірку виконання рішення суду.
А самостійне виконання рішення суду в рамках відкритого виконавчого провадження, як в даному випадку не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про закінчення виконавчого провадження.
Скаржником не вказано у скарзі які саме норми ЗУ «Про виконавче провадження» порушено та яким чином.
Колегія суддів звертає увагу скаржника, що виконавче провадження відкрито за заявою стягувача на підставі виконавчого документу; стягнення виконавчого збору та витрат вже передбачено ЗУ «Про виконавче провадження» одночасно з відкриттям виконавчого провадження; боржник має строк на самостійне виконання рішення суду, який йому надано, здійснено перевірку, якою зафіксовано самостійне виконання рішення суду, тільки у разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово, в даному випадку примусове вселення не відбувалося, так як в рамках відкритого виконавчого провадження боржник виконав рішення самостійно.
25.04.2023 виконавче провадження закінчено згідно п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» про що винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий документ повернуто до суду.
Статтею 40 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено наслідки завершення виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Так як рішення суду виконано боржником самостійно у відкритому виконавчому провадженні, постанова про стягнення виконавчого збору № 71496835 від 07.04.2023 року та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 71496835 від 07.04.2023 року виведені в окремі виконавчі провадження, як передбачено Закон.
Отже, на підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення скарги.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги, що скаржника не було повідомлено про розгляд справи, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.
В матеріалах справи міститься заява адвоката Тищенка С.Ю. про розгляд скарги без участі сторони скаржника (а.с. 45, т. 5), крім того, як вбачається з матеріалів справи, сторона скаржника на судові засідання 29.06.2023, 07.08.2023, 20.09.2023, 20.11.2023, 21.02.2024, та 28.05.2024, 03.10.2024 не з`являлась, будь яких інших клопотань не подавали, тому колегія суддів вважає, враховуючи позицію скаржника, що відсутні безумовні підстави для скасування по суті вірного судового рішення.
Твердження апелянта, що суд не врахував, що виконавче провадження було відкрито без достатніх підстав, оскільки ОСОБА_1 добровільно виконав рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження є припущенням та матеріали справи на підтвердження вказаного не містять жодних доказів.
Доводи апеляційної скарги, що державний виконавець порушив вимоги ст. 26, 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки не провів належної перевірки добровільного виконання рішення суду, відкрив виконавче провадження без достатніх підстав та без належного повідомлення боржника є необґрунтованим, оскільки виконавець відкрив виконавче провадження на підставі заяви стягувача та з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".
Посилання апелянта на практику Верховного Суду, зокрема на постанову від 28 квітня 2020 року у справі № 480/3452/19, та зазначення, що стягнення виконавчого збору у випадку добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження є неправомірним є вірним, проте апелянт не вірно трактує обставини справи яка переглядається, оскільки рішення було виконано фактично після відкриття виконавчого провадження.
Самостійне виконання рішення суду у наданий для виконання строк, не є добровільним виконанням рішення суду до відкриття виконавчого провадження.
Боржником не надано жодних доказів про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження.
Перед відкриття відкриттям виконавчого провадження державний виконавець не здійснює додаткову перевірку виконання рішення суду.
А самостійне виконання рішення суду в рамках відкритого виконавчого провадження, як в даному випадку не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про закінчення виконавчого провадження.
Будь яких доказів на підтвердження вказаних апелянтом обставин апеляційна скарга не містить.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаної скарги та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо про відсутність правових підстав для задоволення скарги.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в своїй більшості зводяться до відсутності перевірки судом добровільності виконання судового рішення та переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення скарги.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Тищенка Станіслава Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 10 червня 2025 року.

Головуючий суддя                                                        В.В. Кострицький

Судді                                                                         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко