ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/10209/24	
                                                                                Суддя І інстанції – Врона О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Коршуна А.О.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:
          
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразились у ненарахуванні та невиплаті повної суми додаткової грошової винагороди в розмірі 14 648 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок вісім ) гривень 58 копійок за жовтень 2023 року;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) недоотриману додаткову грошову допомогу в розмірі 14 648 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок вісім ) гривень 58 копійок за жовтень 2023 року;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру 1000 (одна тисяча) гривень в день, починаючи з дати виключення зі списків особового складу (17.11.2023) по дату винесення рішення судом, але не менше 150 000 (ста п`ятдесяти тисяч) гривень.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року позовну заяву задоволено.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразились у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 повної суми додаткової грошової винагороди в розмірі 14648 грн. 58 коп. за жовтень 2023 року з відрахуванням суми військового збору.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) недоотриману додаткову грошову допомогу в розмірі 14648 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 58 коп. за жовтень 2023 р. з відрахуванням суми військового збору.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1   ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру 1000 (одна тисяча) гривень в день, починаючи з дати виключення зі списків особового складу (17.11.2023) по дату винесення рішення судом, але не менше 150 000 (ста п`ятдесяти тисяч) гривень.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у позовних вимогах.
Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Вказує на те, що додаткову грошову допомогу за жовтень 2023 року позивачу було нараховано у розмірі 26129,03 грн., з якої, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про підсумки службових розслідувань» від 04.04.2024 року №63 (по основній діяльності», було утримано надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 13589,51 грн. Також скаржник посилається на те, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак, у спірних правовідносинах працівник (у широкому розумінні поняття) має діяти добросовісно, реалізуючи його права, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач – ОСОБА_1 зазначає, що з 01.03.2022 по 15.06.2022  проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1  на посаді санітарного інструктора у званні солдат, а з 01.06.2022 у званні - молодший сержант.
Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 12.07.2023 №97 ОСОБА_1 було  звільнено з посади юрисконсульта Військової частини НОМЕР_4 та призначено на посаду командиру взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 . 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_4 від 05.08.2023  позивача  було виключено зі списків особового складу на підставі вищезазначеного наказу Голови Адміністрації Держспецтрансслужби від 12.07.2023. 
В період з 08.08.2023 по 17.11.2023  позивач проходив службу на посаді командира 1 взводу охорони 2 роти охорони НОМЕР_5 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 .
08.08.2023 усним розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_1  позивача  було призначено командиром тактичної групи по охороні та обороні об`єкту критичної інфраструктури УЗ-21/01.
За наказом начальника штабу Військової частини НОМЕР_1   позивач здав 01.11.2023 свою посаду та прибув до штабу військової частини НОМЕР_1 в розпорядження командира  військової частини. 
Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 25.10.2023 № 144 ОСОБА_1 звільнено з військової служби за станом здоров`я (у відставку) з виключенням з військового обліку. 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2023 № 321  позивача було виключено зі списків особового складу.
02.02.2024 року  позивач звернувся до командира  Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати і виплатити додаткову винагороду за жовтень 2023.
В подальшому, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.03.2024 № 86 внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.11.2023 № 321 про виключення зі списків Військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 в тому числі в частині підстав звільнення з військової служби, як військовослужбовця за контрактом - відповідно до пп «б» (за станом здоров`я) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу. Вказаним наказом також визначено позивачу до виплати за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) з наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури – військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту) додаткову грошову допомогу в розмірі 3000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та у часті у таких діях та заходах за період з 05 по 31 жовтня 2023 року у розмірі 26129,03 грн.
В свою чергу, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по основній діяльності) від 04.04.2024 № 64 «Про підсумки службових розслідувань», зокрема, фінансово-економічній службі наказано провести перерахунок ОСОБА_1 , за умовами якого:
- нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за період 05.10.2023 року по 31.10.2023 року у розмірі 26129,03 грн.;
- утримати із суми додаткової винагороди у розмірі 26129,03 надмірно нараховані грошові кошти у розмірі 13589,51 грн.;
- провести виплату ОСОБА_1 різниці у сумі 12351,42 грн. з умовою відрахування встановлених чинним законодавством податків та зборів.
17.04.2024 позивач отримав на банківський рахунок 12351,42 грн. додаткової винагороди.
ОСОБА_1 не погодившись із розміром отриманої додаткової грошової винагороди за жовтень 2023 року, а також посилаючись на несвоєчасне проведення Військовою частиною НОМЕР_1 розрахунку при звільненні, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі по тексту - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023 строк дії воєнного часу продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Пунктами 1, 1-1, 1-2 Постанови №168 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (далі по тексту Порядок №260).
Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку №260 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»  виплачується в таких розмірах:
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
За п.4. розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Відповідно до пунктів 8, 9    розділу XXXIV Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:
командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;
керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.03.2024 № 86 визначено позивачу до виплати за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) з наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури – військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту) додаткову грошову допомогу в розмірі 3000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та у часті у таких діях та заходах за період з 05 по 31 жовтня 2023 року у розмірі 26129,03 грн.
Водночас, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по основній діяльності) від 04.04.2024 № 64 «Про підсумки службових розслідувань», зокрема, фінансово-економічній службі наказано провести перерахунок ОСОБА_1 , за умовами якого:
- нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду за період 05.10.2023 року по 31.10.2023 року у розмірі 26129,03 грн.;
- утримати із суми додаткової винагороди у розмірі 26129,03 надмірно нараховані грошові кошти у розмірі 13589,51 грн.;
- провести виплату ОСОБА_1 різниці у сумі 12351,42 грн. з умовою відрахування встановлених чинним законодавством податків та зборів.
При цьому, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по основній діяльності) від 04.04.2024 № 64 «Про підсумки службових розслідувань» в частині утримання із суми додаткової винагороди у розмірі 26129,03 надмірно нараховані грошові кошти у розмірі 13589,51 грн., в межах даної справи не оскаржується.
Доказів визнання такого наказу нечинним або скасування, матеріали справи не містять.
Таким чином, встановлені у справі обставини свідчать про нарахування Військовою частиною НОМЕР_1 додаткової грошової винагороди за жовтень 2023 року за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) з наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури – військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту) з 05 по 31 жовтня 2023 року у розмірі 26129,03 грн. та здійснення виплати такої винагороди з урахуванням утримання надмірно нарахованих коштів у розмірі 13589,51 грн., що в свою чергу, спростовує посилання позивача на неповне нарахування і виплату Військовою частиною НОМЕР_1 додаткової грошової винагороди за жовтень 2023 року.
За таких обставин, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 недоотриманої додаткової грошової допомоги в розмірі 14648,58 грн. за жовтень 2023 року з відрахуванням суми військового збору.
Разом з тим, з приводу позовних вимог про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в цій частині виходив з положень  ст. 117 КЗпП в редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, крім того судом першої інстанції не вирішено питання  суми середнього заробітку яка підлягає стягненню за час затримки розрахунку, також судом першої інстанції невірно зазначено період за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку.
Так колегією суддів зазначається, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні  державного службовця не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.
Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.
Відповідно до приписів статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця за порушення вимог статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Вказана редакція статті 117 КЗпП набрала законної сили з 19.07.2022 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ).
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2023 № 321  позивача було виключено зі списків особового складу.
Виплата  позивачу  додаткової грошової винагороди у розмірі 12351,42 відбулась 17 квітня 2024 року, отже період затримки розрахунку становить  з 18 листопада 2023 року по 16 квітня 2024 року включно, а не по час винесення рішення у цій справі, як помилково зазначив суд першої інстанції. 
Для правильного вирішення питання щодо визначення суми компенсації, що підлягає стягненню з відповідача за невиконання ним приписів частини другої статті 116 КЗпП, необхідно насамперед установити дату виникнення спірних правовідносин, пов`язаних з непроведенням повного розрахунку при звільненні.
Незважаючи на визначення приписами статті 117 КЗпП невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, а також не зважаючи на дату винесення  наказу про звільнення, слід зазначити, що ці обставини не впливають на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником в строк, встановлений приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, яким є день звільнення.
Повертаючись до обставин цієї справи, варто зазначити, що спірний період тривав з 18.11.2023(наступний день за датою звільнення позивача) до 17.04.2024 (дата остаточного розрахунку). Тобто спірні правовідносини охоплюють період, який виник, після 19.07.2022.
Оскільки звільнення позивача відбулося саме  17 листопада 2023 року, отже за таких обставин колегія суддів  вважає помилковим висновки суду першої інстанції, що відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунок з позивачем з дати звільнення по день фактичного розрахунку без урахування обмежень  шестимісячного строку встановленого  ст. 117 КЗпП України
Як вже зазначалось, з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України діє у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-ІХ, тому і підхід до правозастосування указаної норми змінився.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.
При цьому стягуючи з Військової частини НОМЕР_1    на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру 1000 (одна тисяча) гривень в день, починаючи з дати виключення зі списків особового складу (17.11.2023) по дату винесення рішення судом, але не менше 150 000 (ста п`ятдесяти тисяч) гривень суд першої інстанції не зазначив конкретної суми  яка підлягає стягненню, що суперечить  положенню ст. 117 КЗпП України в якій чітко  зазначено, що   середній заробіток виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ, пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Виходячи з викладеного визначення судом першої інстанції середнього заробітку  за час затримки розрахунку  виходячи із  середньоденної  додаткової винагороди суперечить Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Пунктом 2 Розділу І Порядку № 260, передбачено, що грошове забезпечення включає: - щомісячні основні види грошового забезпечення; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення; - одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацем 15 цього пункту визначено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану. 
За змістом наведених норм додаткова грошова винагорода є складовою грошового забезпечення. 
Таким чином, у разі невиплати  вчасно цих сум вони повинні включатися до грошового забезпечення з якого обчислюється середня заробітна плата та відповідно  і середньоденна заробітна плата
Із матеріалів справи вбачається, що розмір грошове забезпечення позивача за два місяці, що передували звільненню (вересень, жовтень 2023 року) становить 83929,1 грн.
Слід також зазначити, що у розрізі вказаних двох місяців, що передували місяцю звільнення, вони не включали до складу грошового забезпечення позивача за жовтень 2023року суму додаткової  винагороди у розмірі 12351,42  , з якої обчислюється середньоденна заробітна плата для цілей нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку,  а тому ця сума також підлягає врахуванню, за таких обставини загальна сума з якої підлягає розрахунок повинна складати ( 83929,1 + 12351,42)  =96280,52 грн., а тому середньоденний заробіток складає 1578,36грн. ( 96280,52 грн. / 61 кал. днів). Кількість  календарних днів затримки за період з 18.11.2023 по 16.04.2024 включно, становить 151 кал. дні., що охоплюється шестимісячним періодом. Розмір середнього заробітку за вказаний період складає 238332,36 грн. (1578,36грн. * 151 кал. дні).
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №  63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, апеляційний суд надав відповідь на всі аргументи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, які мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи з викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасування з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, а саме  стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 18.11.2023 по 16.04.2024 включно в сумі 238332,36 грн. (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят три гривні 28 коп.).
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року – скасувати та прийняти нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути  з Військової частини НОМЕР_1    ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні,  у розмірі 238332,36 грн. ( двісті тридцять вісім тисяч триста тридцять дві гривні 72 коп.) без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
 Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі. 
В повному обсязі постанова складена 24 червня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун