ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2944/25 Справа № 235/996/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 53 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
при секретарі - Травкіній В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року у складі судді Чудопалової С.В.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Донецька Залізниця» Структурний Підрозділ «Покровська дистанція електропостачання» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - 
В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним уточненим позовом в ході розгляду справи, посилаючись на те, що з 19 вересня 2018 року перебуває у трудових відносин з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Донецька Залізниця» Структурний Підрозділ «Покровська дистанція електропостачання». 
Наказом № 24/вт від 31 січня 2022 року його було відсторонено від роботи електромеханіка, на підставі ст. 46 КЗпП України. 
Вважає наказ таким, що порушує низку його конституційних прав, право на працю, оскільки сама по собі вимога надати докази проведення відносно нього якихось медичних маніпуляцій, тобто проведення щеплень, є незаконною, а відтак і неправомірною, оскільки МОЗ України не затверджувало переліку інфекцій, ухилення щеплення від яких може бути підставою для відсторонення від роботи. 
Враховуючи викладене, вимушений звернутися до суду за захистом свої прав та просити суд стягнути середній заробіток за час відсторонення від роботи, а саме з 01 лютого 2022 року по день ухвалення рішення суду.
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця», в особі Регіональної Філії «Донецька Залізниця» Структурний Підрозділ «Покровська дистанція електропостачання» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час відсторонення ОСОБА_1 , електромеханіка (тягової підстанції) дільниці ІІІ групи тягової підстанції Желанна, від роботи за період з 01 лютого 2022 року по день допуску до роботи 09 березня 2022 року у загальному розмірі 22364,10 грн. 
Стягнуто з АТ «Українська залізниця», в особі Регіональної Філії «Донецька Залізниця» Структурний Підрозділ «Покровська дистанція електропостачання» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки відсторонення позивача від роботи мало наслідком припинення виплати останньому заробітної плати, а за таких обставин наявні правові підстави для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за період з 01 лютого 2022 року по день допуску до роботи 09 березня 2022 року у загальному розмірі 22364,10 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду, АТ "Українська залізниця" звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та норм процесуального права, просили скасувати рішення в частині стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини, що мають значення для справи та дійшов помилкового висновку про те, що наявні підстави для стягнення середньої заробітної плати за час відсторонення на підставі наказу, який не скасований в судовому порядку. Окрім того, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин практику Верховного Суду, що є обов`язком для суду під час розгляду справи, що є порушенням норм процесуального права, а тому наявні підстави для скасування рішення суду.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19 вересня 2018 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки.
Згідно наказу начальника дистанції Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Структурний підрозділ «Покровська дистанція електропостачання» від 31 січня 2022 ркоу за №24/вт «Про відсторонення від роботи» було відсторонено від роботи з 01 лютого 2022 року електромеханіка (тягової підстанції) дільниці ІІІ групи тягової підстанції ОСОБА_2 на час відсутності щеплення проти COVID-19 медичного висновку про наявність постійних чи тимчасових протипоказань до вакцинації, без збереження заробітної плати, до моменту усунення причин відсторонення або закінчення карантину.
Відповідно до довідки про доходи від 01 листопада 2023 року, виданої начальником дистанції Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Структурний підрозділ «Покровська дистанція електропостачання», позивачу за період з грудня 2021 по січень 2022 загальний розмір нарахованого доходу відповідача становить 36445,92 грн., з яких: 18309,05 грн. заробітна плата за грудень 2021 року, 18136,87 грн. заробітна плата за січень 2022 року.
Наказом начальника дистанції Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Структурний підрозділ «Покровська дистанція електропостачання» від 11 березня 2022 року №86/вт скасовано наказ від 31 січня 2022 року №24/в-т «Про відсторонення від роботи електромеханіка (тягової підстанції) дільниці ІІІ групи тягової підстанції ОСОБА_2 » в частині відсторонення від роботи з 01 лютого 2022 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 або медичного висновку про наявність постійних чи тимчасових протипоказань до вакцинації, без збереження заробітної плати, до моменту усунення причин відсторонення або закінчення карантину та допущено до роботи з 11 березня 2022 року. Підстава: наказ від 25 лютого 2022 року №380 МОЗ України та вказівка від 04 березня 2022 року
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 43 Конституції кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За приписами частини 1 статті 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 квітня 2020 року, справа №761/12073/18, провадження №61-13444св19, відсторонення працівника від роботи це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.
Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства,установи чи організації,і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин,що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Разом з тим за змістомстатті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.
Власники підприємств, установ і організацій та уповноважені ними органи зобов`язані забезпечувати їх необхідними для розробки та здійснення санітарних та протиепідемічних (профілактичних) заходів санітарними нормами.
Профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими.
Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.
Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Контроль за відповідністю імунобіологічних препаратів, що застосовуються в медичній практиці, вимогам нормативно-правових актів і міжнародних стандартів та забезпечення ними закладів охорони здоров`я здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до пункту «б» статті 10 Закону України від 19 листопада 1992 року №2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.
Згідно з частинами 1, 2 статті 12 Закону України від 06 квітня 2000 року №1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб», профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», відповідно до статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267, та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, затверджено «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».
Згідно з Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1.Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2. Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.
Встановивши, що станом на день виникнення спірних правовідносин 01 лютого 2022 року Перелік, затверджений наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153, не містив обов`язку для працівників АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Структурний підрозділ «Покровська дистанція електропостачання», як об`єкта державної власності, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, здійснювати щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2., наказ від 31 січня 2022 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, прийнятий з урахуванням листа-ознайомлення щодо обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 від 30 листопада 2021 року, було винесено протиправно.
За правилами, встановленими статтею 117 КЗпП, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Розрахунок середнього заробітку визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата.
За приписами абзацу першого пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів.
Середньоденна заробітна плата позивача складає 18309,05 грн. (заробітна плата за грудень 2021) + 18136,87 грн. (заробітна плата за січень 2022) : 44 (кількість робочих днів в грудні 2021 та січні 2024 року) = 828,3 грн., що також вбачається з довідки наданої відповідачем.
Період з 01 лютого 2022 року по день допуску до роботи 09 березня 2022 року є періодом затримки розрахунку, що становить 27 робочі дні. Тому сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при відстороненні позивача від роботи становить: 828,3 грн. х 27 днів = 22364,10 грн.
Враховуючи, що відсторонення позивача від роботи мало наслідком припинення виплати останньому заробітної плати, наявні правові підстави для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за період з 01 лютого 2022 року по день допуску до роботи 09 березня 2022 року у загальному розмірі 22364,10 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача суми заборгованості по заробітній платі саме за період з дня відсторонення.
Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції відмовлено у скасуванні наказу про відсторонення від 31 січня 2022 року за №24/вт, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час відсторонення, колегія судів не приймає до уваги, оскільки наказ про відсторонення було скасовано самим роботодавцем, що підтверджує відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати, яка відповідно підлягає стягненню з моменту його відсторонення до моменту скасування наказу.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин практику Верховного Суду та не звернув уваги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду та застосовані під час розгляду даної справи, що відповідає належному та ефективному способу захисту порушеного права у даній справі.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 30 липня 2025 року
Повний текст судового рішення складено 05 серпня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна