ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 404/341/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач), суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 квітня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Варакіна Н.Б.) в адміністративній справі №404/341/25  за позовом   ОСОБА_1  до  Державної служби України з безпеки на транспорті  про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,- 

ВСТАНОВИВ:
У січні 2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови серії АВ № 00001590 від 16.10.2024 про накладення адміністративного стягнення на нього у розмірі 51 000 грн.
Ухвалою суду  від 13.02.2025 відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 09.04.2025  позов залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати її, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.  Скарга обґрунтована тим, що суд відкрив провадження у справі, а отже він не мав інформації, щодо висновків суду, після відкриття провадження у справі, факту пропуску ним строку звернення до суду.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.
В силу ст. 312 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Так суд першої інстанції залишаючи позов без розгляду  виходив з того, що позивачем було пропущений строк звернення до суду, а заяви із зазначенням поважних підстав для його поновлення суду не надано.
Суд апеляційної інстанції вважає передчасними ці висновки суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно  з частинами 1-3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до частини 2 цієї статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Приписами ч. ч 1, 2, 3, 5   ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КпАП України. 
З матеріалів справи видно, що адміністративний позов був надісланий до суду першої інстанції через засоби поштового зв`язку та отриманий судом 13.01.20025.
Ухвалою суду від 13.02.2025 відкрито провадження у справі. 
Питання щодо пропуску строку звернення до суду постало перед судом після отримання відзиву відповідача на позовну заяву.
Проте, у разі встановлення судом першої інстанції факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду після відкриття провадження в адміністративній справі, суд повинен обґрунтувати свої доводи із зазначенням того, коли на думку суду позивач дізнався або мав дізнатися про порушення його прав та інтересів, і  надати позивачу можливість подати заяву/клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності підстав його пропуску.
Однак, як видно з матеріалів справи, відсутні висновки суду щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом так і відсутні докази про надання судом  позивачу  строку для подання заяви/клопотання про поновлення цього строку із зазначенням поважності підстав його пропуску.
Вищезазначене свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції  про залишення позову без розгляду.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Розподіл судових витрат  не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 315, 317, 320, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 квітня 2025 року в адміністративній справі №404/341/25  – скасувати, матеріали справи направити до суду першої інстанції  для продовження розгляду.
Постанова  набирає законної сили з дати її ухвалення (21.08.2025) на не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак