ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 серпня 2025 року           справа №360/1170/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Каначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року (головуючий суддя І інстанції Петросян К.Є.), складеного в повному обсязі 11 грудня 2024 року у м. Дніпро, у справі  № 360/1170/24 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Заботіна Віталія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якій позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 , з квітня 2024 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_1 з квітня 2024 року на картковий рахунок банківської установи АТ “Ощадбанк” НОМЕР_1 .
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01 серпня 2020 року раніше призначеної пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити ОСОБА_1 з 01 квітня 2024 року нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком, а також виплатити на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, заборгованість з пенсії за віком, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 квітня 2024 року на рахунок, відкритий у Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
З таким рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт вказав, у зв`язку з отриманням повідомлення від АТ “Державний Ощадний банк України” про те, що ОСОБА_1 пенсійні кошти не одержувалися з поточного рахунку більше року, з 01.08.2020 Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області відповідно до пункту 16 Порядку № 1596 ОСОБА_1 припинено нарахування та виплату пенсії.
На численні звернення позивача про поновлення виплати пенсії управліннями відмовлено у такому поновленні у в`язку з відсутність довідки ВПО. 
Вважає дії щодо призупинення виплати пенсії вважає правомірним. 
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги,   перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є пенсіонером та внутрішньо переміщеною особою, отримує пенсію за віком довічно та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, що не заперечується сторонами по справі. 
Згідно з довідкою від 26.03.2015 № 920021829 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції вбачається, що позивач перемістився  з тимчасово окупованої території до АДРЕСА_2 . 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03.05.2019 у справі № 360/1284/19 зобов`язано Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком, з виплатою усієї заборгованості по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01.03.2016.
На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 у справі № 360/1284/19 у червні 2019 року Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновило виплату пенсії ОСОБА_1 на банківський рахунок, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України» з липня 2019 року, що не заперечують сторони по справі.
Листом від 21.07.2020 № 110.14-08/12-б/т Філія - Луганське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» направило на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області інформацію щодо одержання пенсії та/або грошової допомоги з поточного рахунку за довіреністю більше як один рік або не одержання з поточного рахунку більше як один рік по Головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області за період з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року (соціальна пенсія). У вказаному списку значиться ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , відділення банку – 304665/000159/060159, номер поточного рахунку – НОМЕР_1 .
На підставі отриманої інформації Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області припинено нарахування та виплату пенсії позивачу  з 01 серпня 2020 року.
Територіальним органом Пенсійного фонду України рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01 серпня 2020 року не приймалось, позивача про таке припинення не повідомляли.
Згідно з довідкою відповідача від 18.10.2024 № 3307/04-16 за період 01.08.2020 по теперішній час, пенсія позивачу не нараховується та не виплачується.
Заявами від 22.11.2021, 17.12.2021, 20.01.2022, 04.05.2022, 07.05.2022, поданими через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, позивач просив поновити йому виплату пенсії. 
Рішеннями територіальних органів Пенсійного фонду України від 25.11.2021, 17.12.2021, 22.01.2022, 09.05.2022, позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії, у зв`язку з наданням неповного пакету документів, зокрема, відсутня довідка внутрішньо переміщеної особи.
Рішення щодо розгляду заяви позивача від 04.05.2022 територіальним органом Пенсійного фонду України відповідачем не надано.
Позивач 24 травня 2024 року засобами вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся з заявою на ідентифікацію особи за допомогою відеоконференцзв`язку.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23 липня 2024 року № 270058 про встановлення особи за заявою від 24 травня 2024 року за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 26.06.2024 та опрацювання наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 (2211610097 № пенсійної справи 909200152064) встановлено.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.08.2024 № 909200152064 за результатом розгляду звернення ОСОБА_1 від 23.07.2024 щодо поновлення виплати пенсії (що формується автоматично за результатами проходження заявниками - ВПО з типом ідентифікації «відеоконференцзв`язок») у поновленні виплати пенсії відмовлено.
Адвокатським запитом від 20 вересня 2024 року б/н представник позивача звернувся до відповідача, яким серед іншого просив поновити виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення суду та за результатами проведення відеоконференцзв`язку.  
Листом від 25.09.2024 1200-0202-8/24451 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомило представника позивача, що виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2020 призупинено на підставі інформації, наданої банківською установою АТ “Ощадбанк” щодо клієнтів, за рахунками яких суми пенсії не одержувалися більше як один рік. Згідно з пунктом 1.1 Порядку № 22-1 заява про поновлення виплати пенсії подається заявником особисто до територіального органу Пенсійного фонду України. Заяву ОСОБА_1 на ідентифікацію особи за допомогою відеоконференцзв`язку від 24.05.2024 опрацьовано. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.07.2024 № 270058 особу пенсіонера встановлено. Автоматично сформовану заяву про перерахунок пенсії розглянуто за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку 22-1 та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.08.2024 № 909200152064 в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 відмовлено, у зв`язку з необхідністю особистого звернення. Для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно особисто звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії та необхідними документами: паспортом громадянина України; документом про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та оновленими реквізитами карткового рахунку банківської установи АТ «Ощадбанк» за нормами Порядку № 1596.
Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
Згідно  із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92  Конституції  України  визначено,  що виключно законами України визначаються,  зокрема:
1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина;
6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки;
12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Статтею 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України “Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні”, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь -  якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Статтею 5 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку  пенсій,  у  строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в  грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним  органом  відповідного  рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).
Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).
Отже, встановлення судом апеляційної інстанції відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати та нарахування пенсії позивачу у спірний період, здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.
Цієї думки підтримується Верховний Суд у рішенні у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі від 03 травня 2018 року (справа № 805/402/18, провадження № Пз/9901/20/18).
За приписами пункту 1 розділу «Загальні положення» Порядку № 1596 цей Порядок визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі - органи Пенсійного фонду України) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі), а у разі їх смерті - на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках.
Пунктом 16 розділу «Зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки» Порядку № 1596 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.
У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду або орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через національного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.
Орган Пенсійного фонду України та орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги у разі виключення банку з переліку уповноважених банків.
Абзацом першим, другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі – Постанова № 637 у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), установлено, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312). 
Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (далі - внутрішньо переміщені особи), здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. 
Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Виплата пенсій та соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть здійснюватись акціонерним товариством “Укрпошта” з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.
За приписами пункту 4 Порядку № 1165, затвердженого постановою КМУ від 10.11.2021 № 1165 пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису. Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів. У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів. 
За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1165 кошти для проведення пенсійних виплат за минулий період включаються до плану-графіка поденного фінансування виплати пенсій і видатків на утримання апарату Пенсійного фонду України, передбаченого Порядком покриття тимчасових касових розривів Пенсійного фонду України, пов`язаних з виплатою пенсій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 р. № 1080 (Офіційний вісник України, 2010 р., № 92, ст. 3256).
Таким чином, до пенсійних виплат за минулий період мають застосовуватися вищенаведені положення постанов Кабінету Міністрів України. 
З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що рішення про припинення нарахування та виплати пенсії позивачу з 01 серпня 2020 року відповідачем не приймалося, доказів зворотнього відповідачем не надано. 
Разом з цим, можливість припинення територіальними органами Пенсійного фонду нарахування та виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення чинним законодавством не передбачена. 
В судовому порядку адміністративний суд має здійснити перевірку правомірності припинення нарахування та виплати пенсії позивачу шляхом дослідження відповідного рішення територіального органу Пенсійного фонду із наданням правової оцінки тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому суб`єкт владних повноважень повідомляє суду для доведення правомірності («виправдання») своєї поведінки.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що припинення з 01 серпня 2020 року нарахування та виплати позивачу раніше призначеної пенсії за віком здійснено територіальним органом Пенсійного фонду України не у спосіб, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, а отже, дії відповідача є протиправними.          Разом з тим, відповідно до положень абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Позивач звернувся до суду 03 жовтня 2024 року, тому суд вважає за необхідне поновити право позивача на нарахування та виплату пенсії в межах шестимісячного строку, як визначено у позовній заяві - з 01 квітня 2024 року.
З урахуванням вищевикладеного вбачається, що Пенсійним фондом України порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ст. 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки позивачу не виплачена пенсія за спірний період, права позивача мають бути відновленими шляхом зобов`язання управління  поновити з 01.04.2024 нарахування та виплату пенсії 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями  250, 257, 308, 311, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення Донецького окружного адміністративного від 11 грудня 2024 року у справі  № 360/1170/24 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року у справі № 360/1170/24  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 серпня 2025 року.

Судді                                                                                          А.В. Гайдар                                           
                                                                                                              Т.Г.Гаврищук
                                                                                                              Е.Г. Казначеєв