ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року	Львів	Справа № 300/6878/23 пров. № А/857/26190/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді                                        Гуляка В.В.
суддів                                                            Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року (суддя – Панікар І.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Івано-Франківськ, дата складання повного рішення - не зазначено), 
в адміністративній справі №300/6878/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, 
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, 

                                                             встановив:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 24.07.2023 №Ф-12804-0919 в сумі 498280,16 грн. (з них 426462,72 грн. - недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску, 71817,44 грн. - штраф). 
Відповідач подав відзив на позов, вважаючи його безпідставним. Просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року в задоволенні позову – відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю обставинам справи і з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що остання (спірна) податкова вимога від 24.07.2023 року №ф-12804-0919 була видана безпідставно, оскільки фактично відповідачем було відкликано первинну податкову вимогу №ф-007483/0712 11.10.2021р. та рішення №007484/0712 від 11.10.2021р. про застосування штрафу, за результатами розгляду скарг позивача.  При цьому сума штрафу становила 70817,44 грн., а не 71817,44 грн.. Спірна податкова вимога не відображає об`єктивний стан розрахунків платника податків перед бюджетом. Крім цього, за результатами розгляду скарги позивача рішенням ДПС України від 21.02.2023 року №4363/6/99-00-06-01-04-06 було скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 11.10.2021 №007478/0712, №007481/0712, №0074467/0712, №007468/0712, №007469/0712. Вказує також апелянт, що в акті документальної перевірки від 31.08.2021 №4758/09-19-07-12/2474003357 не викладено всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податку, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, а тому Акт є сумнівним джерелом доказів наявності будь-яких порушень, які викладені у ньому. На думку апелянта податкова вимога чи податкове рішення не може бути направлене (сформоване) на підставі іншої вимоги чи рішення, оскільки це прямо суперечить податковому законодавству. Видача вимоги від 24.07.2023 року не могла бути ні обгрунтованою ні законною, а висновки суду першої інстанції суперечать законодавству та є непослідовними. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та ухвалити нове судове рішення. 
Відповідач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.  
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та перебував у вказаному статусі на обліку в Головному управлінні ДПС у Івано-Франківській області в період з 05.01.2005 по 02.02.2021. 
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки позивача, складено Акт від 31.08.2021 за №4758/09-19-07-12/ НОМЕР_1 , за змістом якого констатовано порушення платником податків положень: 
- пп.16.1.7 п.16.1 ст.16 ПК України - не подання до контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП; 
- пп.49.18.5, п.49.18 ст.49, п.179 ст.179 ПУ України - не подання податкової декларації про майновий стан за 2018-2021 роки; 
- ст.164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПКУ – заниження суми податку на доходи фізичних осіб, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 401882,27 грн.; 
- ч.4 ст.4, ч.2 ч.5 ст.7, ч.6 ст.8 Закону України №2464-VI від 08.07.2010 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" – не нараховано і не сплачено до бюджету єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2018 по 02.02.2021 в загальній сумі 426463,19 грн.; 
- пп.164.1.3 п.164.1 ст.164 ПКУ – недоотримано і не перераховано до бюджету військового збору в загальній сумі 33490 грн.; 
- п.44.1 п.44.3 ст.44 ПКУ – незабезпечення зберігання в повному обсязі первинних документів, пов`язаних з господарською діяльністю; 
- п.294.1 ст.294, п.293.4 ст.293 ПКУ – занижено суму єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету за 2017 в розмірі 108046,50 грн. (а.с. 13-31). 
На підставі вказаного Акту перевірки від 31.08.2021 відповідачем ГУ ДПС у Івано-Франківській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.10.2021 №007478/0712, №007481/0712, №007467/0712, №00768/0712, №007469/0712 (а.с. 35-39). 
Також ГУ ДПС у Івано-Франківській області було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 11.10.2021 за №Ф-007483/0712 на суму 426463,19 грн., та рішення про застосування штрафних санкцій від 11.10.2021 за №007484/0712 на суму 70817,44 грн. (а.с. 40, 41). 
За наслідком розгляду скарги позивача від 28.10.2021 щодо скасування прийнятих податкових повідомлень-рішення від 11.10.2021 №007478/0712, №007481/0712, №007467/0712, №00768/0712, №007469/0712, Державна податкова служба України прийняла Рішення від 21.02.2023, яким скасовано вказані ППР від 11.10.2021 №007478/0712, №007481/0712, №007467/0712, №00768/0712, №007469/0712 (а.с. 59-64). 
В подальшому, враховуючи рішення ДПС від 21.02.2023 за №34363/6/99-0-06-01-04-06 відповідачем прийнято нові ППР від 24.04.2023 за №003294/2406 та за №003302/2406. 
Рішенням Державної податкової служби України від 02.06.2023 за №13986/6/99-00-06-01-04-06, скаргу позивача від 15.05.2023, зокрема, на податкові повідомлення-рішення від 24.04.2023 за № 003294/2406, № 003302/2406, залишено без розгляду (а.с. 93-94). 
Також встановлено, що вказані вище вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 11.10.2021 за №Ф-007483/0712 на суму 426463,19 грн., та рішення про застосування штрафних санкцій від 11.10.2021 за №007484/0712 на суму 70817,44 грн. позивач оскаржував у адміністративному порядку. 
Так, за результатами розгляду скарги позивача від 28.10.2021 щодо скарження податкової вимоги від 11.10.2021 за №Ф-007483/0712 та рішення про застосування штрафних санкцій від 11.10.2021 за №007484/0712, рішенням ДПС України від 18.11.2021 за № 10344/М/99-00-06-02-01-09 таку скаргу позивача залишено без розгляду (а.с. 51-53). 
06.12.2021 відповідачем було сформовано нову вимогу за №Ф-41713-0911 щодо заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 495640,16 грн. (а.с. 54). Така податкова вимога від 06.12.2021 теж оскаржувалась позивачем в адміністративному порядку, де Рішенням ДПС України від 21.01.2022 за №960/М/99-00-06-2-01-09 вирішено, що ця податкова вимога вважається відкликаною, внаслідок чого предмет оскарження відсутній (а.с. 57-58). 
У подальшому, на підставі вказаних вище Вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 11.10.2021 за №Ф-007483/0712 на суму 426463,19 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій від 11.10.2021 за №007484/0712 на суму 70817,44 грн. відповідачем було сформовано та надіслано позивачу нову Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12804-0919 від 24.07.2023 на загальну суму 498280,16 грн. (з них 426462,72 грн. - недоїмка зі сплати єдиного внеску, 71817,44 грн. - штраф) (а.с. 65). 
За результатами розгляду скарги позивача від 10.08.2023 Рішенням ДПС України від 01.09.2023 за №25593/6/99-00-06-02-01-06, скаргу щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24.07.2023 за № Ф-12804-0919, залишено без задоволення, оскільки, згідно з даними інтегрованої картки платника податків, сума заборгованості, станом на 30.06.2023, становить 498280,16 грн., яка виникла внаслідок несплати узгоджених в адміністративному порядку сум донарахованого єдиного внеску та штрафних санкцій згідно з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 11.10.2021 №Ф-007483/0712 та рішення про застосування штрафних санкцій від 11.10.2021 №007484/0712 (а.с.68-69). 
Позивач вважаючи зазначену податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 24.07.2023 №Ф-12804-0919 протиправною, звернувся до суду з цим адміністративним позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі ПК України). 
Також, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 01.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI). 
Згідно частини першої статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, або ЄСВ) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2); сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою (пункт 6). 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є: - роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); - фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. 
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4). 
Згідно п.п.2, 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. 
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частина 8 стаття 9 Закону України №2464-VI). 
Частиною третьою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. 
Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VІ, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. 
Згідно підпункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. 
Пунктом 7 частини першої статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску. 
Згідно положень частини першої-четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. 
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. 
Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - фізичної особи затверджена наказом Міндоходів України від 20.04.2015 р. №449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Інструкція №449) та наведена у додатку 7 до вказаної Інструкції. 
Відповідно до абзаців 2-4 пункту 2 Розділу VI Інструкції №449, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. 
Також, пункт 3 Розділу VI Інструкції №449 встановлює, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. 
Відповідно до пункту 4 Розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції. При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. 
Положеннями пункту 6 Розділу VI Інструкції №449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження; вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом); борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу; є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі. 
Згідно з пунктом 7 Розділу VI Інструкції №449, якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки). Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, то орган доходів і зборів подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції. 
Таким чином, виходячи з аналізу наведених вище правових норм, формування заборгованості з єдиного внеску здійснюється на певну дату з урахуванням усієї заборгованості, яка існує на таку дату, шляхом прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки). 
Пунктом 54.5 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом. 
Згідно пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. 
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. 
Відповідно до вимог п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. 

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що предметом судового спору у цій справі є питання щодо правомірності податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 24.07.2023 №Ф-12804-0919 в сумі 498280,16 грн. (з них 426462,72 грн. - недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску, 71817,44 грн. - штраф), яка винесена відповідачем ГУ ДПС в Івано-Франківській області відносно позивача ОСОБА_1 .. 
Матеріалами справи, а зокрема і змістом розрахунку суми єдиного внеску відповідно до вказаної вимоги від 24.07.2023 №Ф-12804-0919, який надано на вимогу апеляційного суду, підтверджується, що ця податкова вимога винесена на підставі попередньої Вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 11.10.2021 за №Ф-007483/0712 на суму 426463,19 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій від 11.10.2021 за №007484/0712 на суму 70817,44 грн., із врахуванням висновків Акту податкової перевірки від 31.08.2021 за №4758/09-19-07-12/ НОМЕР_1 , за змістом якого констатовано, зокрема, порушення платником податків (позивачем) положень ч.4 ст.4, ч.2 ч.5 ст.7, ч.6 ст.8 Закону України №2464-VI від 08.07.2010 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" – не нараховано і не сплачено до бюджету єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2018 по 02.02.2021 в загальній сумі 426463,19 грн.. 
Водночас, формуванню цієї податкової вимоги від 24.07.2023 №Ф-12804-0919, яка є предметом оскарження по даній справі, передував ряд подій та обставин. 
Так, як встановлено судом з матеріалів справи, контролюючим органом в минулому стосовно позивача була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-007483/0712 від 11.10.2021 на загальну суму заборгованості зі сплати єдиного внеску 426463,19 грн. (а.с. 40). Передумовою для винесення такої вимоги слугував Акт документальної позапланової перевірки позивача від 31.08.2021 за №4758/09-19-07-12/2474003357 (а.с. 13-31), за змістом якого контролюючий орган констатувавши заниження підприємцем сум чистого доходу на який нараховується єдиний внесок упродовж 2018-2020 років, самостійно донарахував за вищевказаний період 426643,19 грн. єдиного внеску, в подальшому відобразивши дану суму в інтегрованій картці платника податків як існуючий борг. 
Також, на підставі статті 25 Закону №2464, контролюючим органом 11.10.2021 було прийнято рішення про застосування до позивача штрафних санкцій за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску у сумі 70817,44 грн. (а.с. 41). 
Вказані вище вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 11.10.2021 за №Ф-007483/0712 на суму 426463,19 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій від 11.10.2021 за №007484/0712 на суму 70817,44 грн. позивач оскаржував у адміністративному порядку. 
Так, за результатами розгляду скарги позивача від 28.10.2021 щодо скарження податкової вимоги від 11.10.2021 за №Ф-007483/0712 та рішення про застосування штрафних санкцій від 11.10.2021 за №007484/0712, рішенням ДПС України від 18.11.2021 за №10344/М/99-00-06-02-01-09 таку скаргу позивача залишено без розгляду, а вказані Вимогу і Рішення – без змін (а.с. 51-53). 
Отже, станом на час формування спірної вимоги від 24.07.2023 №Ф-12804-0919 були чинними і підлягали до врахування контролюючим органом вимога від 11.10.2021 за №Ф-007483/0712 та рішення про застосування штрафних санкцій від 11.10.2021 за №007484/0712. 
При цьому, основою для винесення оскаржуваної вимоги від 24.07.2023 за №Ф-12804-09 стала несплата позивачем узгоджених в адміністративному порядку сум донарахованого єдиного внеску та штрафних санкцій, що були застосовані до позивача за наслідками висновків викладених у Акті документальної перевірки від 31.08.2021 за №4758/09-19-07-12/2474003357. 
Водночас, судом першої інстанції сформовано вірний висновок про те, що спірна податкова вимога відображає об`єктивний стан розрахунків платника податків перед бюджетом зі сплати єдиного внеску, із врахуванням проведених коригувань суми заборгованості та відображення її в інтегрованій картці платника податків. 
Таким чином, являються безпідставними доводи апелянта (позивача) про те, що податкова вимога від 24.07.2023 року №ф-12804-0919 була видана безпідставно, оскільки фактично відповідачем було відкликано первинну податкову вимогу №ф-007483/0712 11.10.2021р. та рішення №007484/0712 від 11.10.2021р. про застосування штрафу, за результатами розгляду скарг позивача. 
Крім цього, колегія суддів вважає необгрунтованими і доводи апелянта про те, що спірна податкова вимога від 24.07.2023 року №ф-12804-0919 являється неправомірною з тієї причини, що за результатами розгляду скарги позивача рішенням ДПС України від 21.02.2023 року №4363/6/99-00-06-01-04-06 було скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 11.10.2021 №007478/0712, №007481/0712, №0074467/0712, №007468/0712, №007469/0712. 
З цього приводу апеляційний суд зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 11.10.2021 №007478/0712, №007481/0712, №0074467/0712, №007468/0712, №007469/0712, які були винесені на підставі висновків Акту податкової перевірки від 31.08.2021 за №4758/09-19-07-12/2474003357, не стосувались питань щодо боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, а тому їх скасування не впливає на правильність формування висновків щодо наявності у позивача боргу по сплаті єдиного внеску. 
Відносно посилань позивача на процедурні порушення, допущені податковим органом при прийнятті оскаржуваної вимоги, то суд першої інстанції вірно зазначив, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта робить його неправомірним та є підставою для скасування. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. 
Отже, якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. 
Однак, суд апеляційної інстанції враховує і те, що апелянт (позивач) покликається на те, що згідно рішення про застосування штрафних санкцій від 11.10.2021 за №007484/0712 сума штрафу становить 70817,44 грн., а згідно ж спірної податкової вимоги від 24.07.2023 №Ф-12804-0919 сума штрафу становить 71817,44 грн.. 
Такі доводи апелянта суд апеляційної інстанції вважає вагомими, оскільки дійсно у податковій вимогі від 24.07.2023 №Ф-12804-0919 в частині визначення розміру штрафу вказано суму 71817,44 грн., замість правильної суми 70817,44 грн., як це були визначено рішенням про застосування штрафних санкцій від 11.10.2021 за №007484/0712. 
В такій ситуації, спірна податкова вимога від 24.07.2023 №Ф-12804-0919 являється частково протиправною, а саме, в частині завищеного загального розміру боргу на 1000 грн., в тому числі на суму штрафу 1000 грн.. 
Цієї обставини суд першої інстанції не врахував і дійшов помилкового висновку про безпідставність усіх позовних вимог. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати і прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, у зв`язку із наявністю підстав для часткового задоволення позовних та апеляційних вимог, шляхом стягнення із відповідача (за рахунок його бюджетних асигнувань) на користь позивача мінімально визначених законом розмірів судового збору за подання позовної заяви – 1073,60 грн. та за подання апеляційної скарги – 1610,40 грн.. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                           постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року в адміністративній справі №300/6878/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу – скасувати і прийняти нову постанову. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Визнати частково протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12804-0919 від 24.07.2023, яка винесена Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області відносно ОСОБА_1 , - в частині завищення загального розміру боргу на 1000 грн., в тому числі розміру штрафу на 1000 грн.. 
У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Стягнути із Головного управління ДПС в Івано-Франківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1073,60 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн.. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська