ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1415/24  Номер провадження 22-ц/814/2831/25	Головуючий у 1-й інстанції Путря О. Г.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 14:14:09 до 14:27:19; дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначена) у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

установив:

У квітні 2024 року АТ «ОГС «Полтавагаз» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 3 678,43 грн та судовий збір – 3 028,00 грн.
В обґрунтування позову посилалося на те, що відповідач є споживачем послуг з розподілу природного газу, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме ухиляється від сплати наданих послуг з розподілу природного газу, тому станом на 01.04.2024 року виникла заборгованість за надані послуги.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2025 року позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу задоволений.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 3 678,43 грн, судовий збір в розмірі 3 028 грн, а всього 6 706 (шість тисяч сімсот шість) гривень 43 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд не розібрався із поняттями «предмет спору» і «предмет позову», «послуга із постачання газу» і «послуга із розподілу газу».
Суд не звернув уваги, що оплата послуги з розподілу газу не залежить від обсягів споживання газу у поточному році, тому безпідставно прийняв до уваги додатки до позову як докази, які є сумнівними і не містять відомостей про заборгованість як за складовими величинами, так і за часовим проміжком.
Тобто суд ухвалив рішення про стягнення заборгованості за відсутності доказів існування такої заборгованості.
Відсутність доказів розміру заборгованості, у тому числі відомостей про період, за який така заборгованість нарахована, позбавила відповідача можливості застосувати норму права, передбачену ст.256 ЦК України, що є підставою для скасування рішення суду. 
Висновок суду про те, що між сторонами спору виникли відносини з надання послуг з розподілу газу не грунтується на нормах законодавства, за змістом яких оператор ГРМ з метою укладення договору із споживачем має направити останньому інформаційний лист і заяву-приєднання . 

У відзиві АТ «ОГС «Полтавагаз», посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Наголошується, що відповідно до спеціальних нормативних актів, якими врегульовані спірні правовідносини, підтвердженням фату укладення договору між оператором ГРМ і споживачем є, у тому числі, факт споживання газу, який у цій справі підтверджений зняттям контрольних показань лічильника газу у помешкання відповідача.
Звертається увага, що відповідач заяв про припинення газопостачання до його помешкання не подавав.
Стосовно обгрунтованості розміру заборгованості зазначено, що у справі наявні пояснення позивача, у яких наведений детальний розрахунок заборгованості по періодам із посиланням на дані замовленої річної потужності за попередні роки, відповідно у розрахунку визначений період, за який нарахована заборгованість.
Відповідач мав можливість, ознайомившись із поясненнями, подати свої розрахунки у разі незгоди із ними, проте він цього не зробив.
Заборгованість за надані послуги нарахована за період з січня 2020 року по квітень 2024 року, тому відповідно до нормативних актів, які регулювали застосування норми ст.258 ЦК України у зв?язку із запровадженням карантину і військового стану, строк позовної давності не є пропущеним. 

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що АТ «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи, тобто суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії (Постанова НКРЕКП №778 від 15.06.2017р. зі змінами, внесеними Постановою НКРЕКП №941 від 04.06.2019р.) здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №364595757 від 06.02.2024 року ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).
Відповідач ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_2 , має о/р НОМЕР_1 , персональний код ідентифікації споживача (Код ЕІС:56ХМ26І01800116О), як суб`єкта ринку природного газу.
Фактом приєднання відповідача ОСОБА_1 до умов Типового договору розподілу природного газу (акцептування договору) є споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується зняттям контрольних показників лічильника, рахунком оператора (а.с. 16-20, 13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються Цивільним кодексом України, Кодексом газорозподільних систем , законом України «Про житлово-комунальні послуги», законом України «Про ринок природного газу».
3 01 січня 2020 року розділено оплату за природний газ на оплату за газ, як товар та оплату за послугу з його розподілу.
Пунктом 1 гл. 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем встановлено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.
Для кожного споживача річна замовлена потужність визначається окремо, залежно від обсягу споживання природного газу об`єктом за попередній газовий рік.
Відповідно Кодексу ГРМ газовий рік - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року (п.4 гл. 1 розділ І Кодексу).
Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
Постановою НКРЕКП №3037 від 24.12.2019 року (із змінами та доповненнями) встановлено тариф на розподіл природного газу для АТ «Полтавагаз» з 01.01.2020 року по 01.07.2020 року в розмірі 1,14 грн за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ), з 01.07.2020 року - 1,308 грн. за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ).
Постановою НКРЕКП від 16.12.2020 року №2460 встановлено тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ «Полтавагаз» з 01.01.2021 року - 2,316 грн. за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ).
Постановою НКРЕКП від 30.01.2021 №129 встановлено тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ «Полтавагаз» з 01.02.2021 року - 2,136 грн. за 1 куб.м. на місяць (3 урахуванням ПДВ).
Постановою НКРЕКП від 22.12.2021 №2764 встановлено тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ «Полтавагаз» з 01.01.2022 року - 2,112 грн. за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ).
Таким чином, з 01.01.2020 року по 01.04.2024 року щомісяця відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та укладеного договору до сплати боржнику нараховується: з 01.01.2020 року 59,45 грн, з 01.07.2020 року 68,21 грн, з 01.01.2021 року 110,20 грн, з 01.02.2021 року 101,64 грн, з 01.01.2022 року 55,26 грн, з 01.01.2023 року 71,28 грн., з 01.01.2024 року 55,26 грн., які він має сплачувати.
Свої зобов`язання по наданню послуг з розподілу природного газу АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» виконало належним чином. Проте споживач ОСОБА_1 , скориставшись наданими послугами, належним чином не виконував обов`язки по сплаті їх вартості, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за послуги з розподілу природного газу , яка станом на 01.04.2024 становить 3678,43грн , що підтверджується карткою абонента ОСОБА_1 о/р НОМЕР_1 за адресою об`єкта споживання: АДРЕСА_2 (а.с. 12).
Таким чином, відповідач як власник помешкання, в якому були отримані житлово-комунальні послуги, а саме з розподілу природного газу, мав обов`язок оплатити позивачеві їхню вартість. Внаслідок систематичного нехтування відповідачем своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу утворилася заборгованість в розмірі 3678,43 грн., яка ним не погашена.
Розмір заборгованості за послуги з розподілу природного газу ОСОБА_1 не був спростований належними доказами.
Відповідач заперечував факт, що він є споживачем природного газу, однак не надав суду доказів про те, що не користується послугами газопостачання, не споживав природний газ у спірний період чи його помешкання було відключено від газопостачання (або ж газопостачання було припинено у передбаченому законом порядку), чи він подавав до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу до його домоволодіння.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.
Предмет спору у цій справі - вимога про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з розподілу природного газу.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про ринок природного газу», який визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.
Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.
Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України (стаття перша Закону).
До сфери діяльності Регулятора належить, зокрема державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, утому числі діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу (стаття друга Закону).
Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема, нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг (ч.2 статті третьої Закону);
Статтею 14 Закону встановлено, що Регулятор на своїх засіданнях, зокрема: 
розглядає та приймає рішення з питань, що належать до його компетенції;
розглядає і схвалює в межах своїх повноважень проекти актів законодавства, пропозиції стосовно вдосконалення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг;
приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції;
розглядає справи щодо видачі ліцензій та дотримання суб`єктами господарювання ліцензійних умов, а також щодо застосування санкцій за порушення ліцензійних умов та законодавства з питань державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суміжних ринків (частина четверта);
Рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.
Регулятор веде реєстр всіх прийнятих рішень та забезпечує вільний доступ до них на своєму офіційному веб-сайті у затвердженому ним порядку (частина шоста).
Рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.
Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності (частина сьома)
Рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг (частина дев`ята).
Відповідно до статті 17 Закону для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема:
приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції;
розробляє та затверджує нормативно-правові акти, у тому числі:
ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;
порядки контролю за дотриманням вимог законодавства у відповідній сфері регулювання та ліцензійних умов;
правила ринку, правила ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку та зміни до них відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії";
кодекси систем передачі та розподілу електричної енергії, газотранспортної та газорозподільних систем, кодекси газосховищ та установки LNG, підготовлені операторами, та ініціює внесення змін до них;
порядки (методики) приєднання до електричних, теплових, газових мереж, розрахунку плати за приєднання та фінансування послуг з приєднання;
порядок ліцензування видів господарської діяльності, державне регулювання яких здійснюється Регулятором;
затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону;
здійснює сертифікацію операторів системи передачі, газотранспортної системи та операторів газосховищ відповідно до встановленого ним порядку.
Отже, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, створена і провадить свою діяльність на підставі та у відповідності до Законів України «Про ринок природного газу», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».
У межах повноважень, визначених зазначеними Законами Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, видала постанову №788 від 15 липня 2017 року, якою ПАТ «Полтавагаз» надано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території м. Полтава та Полтавської області (крім міст Кременчук, Лубни, Горішні Плавні, Лубенського, Пирятинського, Оржицького, Гребінківського, Гадяцького, Семенівського, Кременчуцького районів та села Радянське Кобеляцького району Полтавської області), де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ПОЛТАВАГАЗ».
У межах повноважень, визначених Законами, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердила Кодекс газорозподільних систем (постанова від 30 вересня 2015 року №2494, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824) і Типовий договір розподілу природного газу (постанова від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829).
Згідно ст.5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.
Відповідно до ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. 
Згідно п.1 ч.2 цієї статті виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.
Згідно п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно ч.ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Положеннями ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Відповідно до п.1.3. Типового договору розподілу природного газу фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Наведене положення типового договору у частині підтвердження факта приєднання до його умов і виникнення у споживача обов`язку оплачувати фактично спожиті послуги узгоджується із сталою судовою практикою, згідно якої відсутність письмово оформленого договору із виконавцем послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18).
У підтвердження факта приєднання відповідача до умов типового договору розподілу природного газу шляхом фактичного споживання газу позивач надав суду належним чином завірені відомості контрольного зняття показників лічильників (а.с.1620), згідно яких з 2020 року по 2023 рік показники лічильника газу відповідача змінювалися у бік збільшення. 
Відповідач не надав суду доказів неспоживання природного газу у його помешканні або ж доказів подання у встановленому порядку заяви про відмову від отримання послуг з постачання природного газу.
Порядок (алгоритм) розрахунку заборгованості і період, за який вона (заборгованість) нарахована, наведені у письмових поясненнях (а.с.67-69). Розрахунок заборгованості викладений доступно і не потребує спеціальних знань для того, щоби зрозуміти, яким чином, на підставі яких вихідних даних і за який період розрахована заборгованість. Тому відповідач не був позбавлений можливості на виконання приписів ст.81 ЦПК України подати суду свій розрахунок, якщо вважав, що заборгованість визначена позивачем неправильно. 
Відповідач не був позбавлений можливості у суді першої інстанції заявити про застосування наслідків спливу строків позовної давності, проте цього не зробив (ч.3 ст.267 ЦК України). 
Інші доводи апеляційної скарги, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 28 липня 2025 року.

     Головуючий суддя                                                      О.А.Лобов  

     Судді                                                                            А.І.Дорош 

В.М.Триголов