ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 липня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 734/1805/24
Головуючий у першій інстанції – Бузунко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/794/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.    
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
  
учасники справи: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю  
”НіжинТеплоМережі”
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області у складі судді Бузунко О.А. від 03 березня 2025 року, місце ухвалення рішення с-ще Козелець, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,
                  
                       В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ТОВ ”НіжинТеплоМережі” звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за теплову енергію за період з 01.10.2021 року по 31.03.2024 року в сумі 32 738 грн. 84 коп. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ ”НіжинТеплоМережі” зазначало, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг, що надаються товариством. На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . За доводами позивача, ОСОБА_1 належним чином не виконує обов`язки по оплаті послуг, які надаються позивачем, у зв`язку з чим, за період з 01.10.2021 року по 31.03.2024 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 32 738 грн. 84 коп. За даних обставин, ТОВ ”НіжинТеплоМережі” просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги в розмірі 32 738 грн. 84 коп. Позивач також ставив питання про стягнення із відповідача на свою користь 3 028 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. 

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 01.05.2024 року у даній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Оскаржуваною ухвалою Козелецького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.03.2025 року матеріали цивільної справи № 734/1805/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги - передано на розгляд за підсудністю до Господарського суду Чернігівської області, у провадженні якого перебуває справа № 927/184/13-г, відносно Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” про банкрутство.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 03.03.2025 року, закрити проваджння у справі, та вирішити питання про розподіл судових витрат у даній справі. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції, встановивши, що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, безпідставно не застосував норми цивільного процесуального права, визначені статтями: 255, 256 ЦПК України, які визначають порядок закінчення розгляду таких справ, шляхом закриття провадження у них, із наступним вирішенням питання щодо розподілу судових витрат. За доводами апелянта, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку відносно того, що вказана ситуація не є врегульованою ЦПК України, у зв`язку з чим, постановив незаконну ухвалу щодо передачі матеріалів справи №734/1805/24 до господарського суду. Доводи апеляційної скарги стверджують, що висновок суду першої інстанції про передачу матеріалів справи №734/1805/24 із Козелецького районного суду Чернігівської області до Господарського суду Чернігівської області, без закриття провадження у справі, є безпідставним, оскільки положеннями п.1 ч.1 статті 255 ЦПК України врегульовано питання способу завершення провадження у справі, розпочатого судом загальної юрисдикції, у тому випадку, якщо буде встановлено, що прийнята судом до свого розгляду справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Апелянт зазначає, що відповідно із вимогами ч.2 статті 255, ч.1 статті 256 ЦПК України, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами та повідомити заявника про наслідки закриття судом провадження у справі. 

Згідно приписів ч.2 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 03.03.2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи,  учасники даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що  апеляційна  скарга  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 03.03.2025 року - скасуванню, із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 03.03.2025 року, суд першої інстанції, керуючись статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №607/6254/15-ц, виходив з тих обставин, що належним судом у даній справі є суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача ТОВ ”НіжинТеплоМережі”, і тому дана справа має бути передана за підсудністю на розгляд до Господарського суду Чернігівської області, в провадженні якого перебуває справа №927/184/13-г, відносно ТОВ ”НіжинТеплоМережі” про банкрутство.

З даного приводу необхідно зазначити, що таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.02.2013 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ ”НіжинТеплоМережі”.

З наявних у ЄДРСР для вільного доступу даних вбачається, що постановою Господарського суду Чернігівської області від 12.07.2021 року у справі №927/184/13-г визнано банкрутом ТОВ ”НіжинТеплоМережі”, і відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 року постанову Господарського суду Чернігівської області від 12.07.2021 року - скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.01.2023 року продовжено процедуру розпорядження майном боржника та повноваження розпорядника майна боржника. 

Відповідно до наявної у ЄДРСР інформації, як станом на час подання позову, так і на час розгляду справи апеляційним судом, ТОВ ”НіжинТеплоМережі” банкрутом не визнано.

Згідно положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття ”суд, встановлений законом” включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з ч.1 статті 18 Закону України ”Про судоустрій і статус суддів”, суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Згідно із приписами п.1 ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, суди загальної юрисдикції розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями  відмежування  справ  цивільної  юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Юрисдикція господарського суду поширюється на спір, що виник між сторонами, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 20 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Відповідно до п.8 ч.1 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

За приписами ч.2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Тобто, ч.2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.

Суд першої інстанції, обґрунтовано встановивши, що належним судом у даній справі є суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство позивача ТОВ ’’НіжинТеплоМережі’’, дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Чернігівської області, кваліфікувавши таку процесуальну дію, як передачу справи за підсудністю.

Так, підвідомчість - це коло справ, які характеризуються певними юридичними властивостями, в залежності від яких справа підлягає розгляду або загальними судами, або спеціалізованими судами, або іншими державними органами.

Підсудність - це процесуальний порядок віднесення судових справ, які підлягають розгляду і вирішенню по суті, до конкретної ланки судової системи і до певного конкретного суду цієї ланки. Тобто, розмежування справ за підсудністю відбувається між місцевими судами (тобто в середині однієї судової ланки або між місцевим та апеляційним судом та місцевим судом).

Відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, ЦПК України передбачена можливість передачі справи на розгляд іншого суду в межах цивільної юрисдикції у випадку, якщо вона належить до підсудності іншого суду.

При цьому, за положеннями п.1 ч.1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п.1 ч.1 статті 255 ЦПК України, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі (ч.1 статті 256 ЦПК України).

Оскаржуваною ухвалою Козелецького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.03.2025 року матеріали цивільної справи № 734/1805/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги - передано на розгляд за підсудністю до Господарського суду Чернігівської області, у провадженні якого перебуває справа №927/184/13-г, відносно Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” про банкрутство.
  
Встановивши, що дана справа належить до юрисдикції господарського суду, наслідком чого є закриття провадження у справі, суд першої інстанції вчинив процесуальну дію, яка не передбачена нормами ЦПК України. 

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково керувався ч.3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Так, Кодекс України з процедур банкрутства є спеціальним Законом, який може бути застосований при розгляді справи в межах господарської юрисдикції. Норми цивільного процесуального закону України не містять положень щодо можливості передачі справи за підвідомчістю судом першої інстанції, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилковим є врахування судом першої інстанції правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №607/6254/15-ц відносно того, що суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті.

Провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” відкрито 19.02.2013 року, а у даній справі №734/1805/24 провадження відкрито пізніше - 01.05.2024 року (а.с.9-10), і за даних обставин, у суду першої інстанції були підстави для закриття провадження у справі, а не для передачі даної справи на розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Апеляційний суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога про закриття провадження у справі, заявлена ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 01.05.2024 року у даній цивільній справі №734/1805/24 відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.9-10). 

Як вбачається із резолютивної частини оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 03.03.2025 року, судом не вирішено по суті заявлене ОСОБА_1 клопотання про закриття провадження у справі (а.с.28-29), тобто, наразі у даній справі судом першої інстанції не ухвалено відповідне судове рішення. 

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали від 03.03.2025 року, допустив вказані вище порушення процесуальних норм права, та дійшов при цьому помилкового висновку про передачу цивільної справи №734/1805/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, на розгляд за підсудністю до Господарського суду Чернігівської області, у провадженні якого перебуває справа №927/184/13-г, відносно Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” про банкрутство.

За даних обставин, ухвала Козелецького районного суду Чернігівської області від 03.03.2025 року підлягає скасуванню, із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт ОСОБА_1 у апеляційній скарзі просить вирішити питання про розподіл судових витрат у справі.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що питання щодо розподілу судових витрат апеляційним судом наразі не вирішується, оскільки апеляційним судом дана цивільна справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому, виходячи зі змісту приписів ч.1 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судові витрати покладаються на сторони в залежності від розгляду вимог заявленого позову. 

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374; п.4 ч.1 статті 379, статями: 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                    
                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 березня 2025 року про передачу справи №734/1805/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”НіжинТеплоМережі” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, на розгляд за підсудністю до Господарського суду Чернігівської області - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена, в порядку статті 389 ЦПК України, в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 31.07.2025 року.

Головуючий:                                            Судді: