Справа № 308/4826/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        24 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
за участі секретаря - Гусонька З.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.04.2025 у справі №308/4826/25, якою відмовлено у забезпеченні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Наталія Анатоліївна, про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в:

       Короткий зміст вимог заяви

       Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним укладений між сторонами договір дарування 1/3 частки квартири під номером АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1303576721101) та належить на праві власності ОСОБА_2 .
       Одночасно із зверненням до суду з даним позовом представник позивача подав суду заяву про забезпечення позову. Мотивуючи свою заяву вказує на те, що Відповідачами вчинено фіктивний правочин - укладено договір дарування нерухомого майна за наявності невиконаних кредитних зобов`язань, хоча справжня мета цього правочину убезпечити майно від майбутнього звернення стягнення на нього.
       Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження вказаної нерухомості, що фактично нівелює судовий захист позивача, за яким він звернувся.
       Вказує, що забезпечуючи позов у цій справі шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом оспорюваного правочину, суд забезпечить баланс інтересів позивача та відповідачів, оскільки, з одного боку, для позивача буде гарантовано реальне виконання рішення, а з іншого боку, для відповідачів протягом розгляду справи будуть відсутні будь-які обмеження щодо користування та володіння майном.
       Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/3 частки квартири під номером АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено у зв`язку з тим, що в заяві про забезпечення позову не додано доказів існування реальної загрози відчуження майна, на яке позивач просить накласти арешт. Суд звернув, увагу, що вказана квартира, на яку просить накласти арешт позивач, востаннє була відчужена в 2017 році. З того ж часу виникли спірні правовідносини, які є предметом розгляду даної справи, тобто більш ніж 7 років тому.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи інших учасників справи

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2025 року скасувати та ухвалити постанову, якою заяву про забезпечення позову - задовольнити. 
Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідачами вчинено фіктивний правочин – укладений договір дарування квартири за наявності невиконаних кредитних зобов`язань, хоча справжня мета цього правочину – убезпечити майно від майбутнього звернення стягнення на нього. Стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження вказаної нерухомості, що фактично нівелює судовий захист позивача.
       Вказує, що забезпечуючи позов у цій справі шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом оспорюваного правочину, суд забезпечить баланс інтересів позивача та відповідачів, оскільки, з одного боку, для позивача буде гарантовано реальне виконання рішення, а з іншого боку, для відповідачів протягом розгляду справи будуть відсутні будь-які обмеження щодо користування та володіння майном.
У своїх доводах позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, а також на роз`яснення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду країни №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

На вказану апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 – адвокат Петрецький С.І. - подав відзив, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Зазначає, що 26 травня 2025 року ОСОБА_2 подано до Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/4826/25 відзив на позовну заяву, в якому спростовуються твердження позивача у справі про фіктивність укладеного нею договору дарування частини квартири. Вказані доводи у відзиві просить врахувати під час розгляду апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанку» та залишити ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04.04.2025 без змін. 
Стверджує, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним нерухомим майном, часткою в якому на праві власності володіє ОСОБА_2 , де проживає разом неповнолітнім сином, що спростовує твердження апелянта про можливість відчуження квартири в цілому в період розгляду справи і забезпечення позову у цивільній справі у спосіб накладення арешту на 1/3 частки квартири під номером АДРЕСА_1 буде надмірним та невиправданим втручанням суду в реалізацію конституційного права ОСОБА_2 на вільне володіння та користування нерухомим майном.

       Межі розгляду справи та явка учасників 

       Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2 ст. 367 ЦПК України).
       Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, за участі представника позивача. 
       
Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника Банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

       Фактичні обставини справи та застосовані норми права

       Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Забезпечення позову необхідне у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 03.10.2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (пізніше АТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір №МК6GA0000000034, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 62664,45 дол США на термін до 03.10.2018, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (аркуш копій матеріалів справи 32-36 том 1).
Виконання вказаного кредитного договору було забезпечено іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ПриватБанк 03.10.2008, з терміном дії до повного виконання кредитних зобов`язань (аркуш копії матеріалів справи 40-45).
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2015 у справі № 308/6583/15 задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 50006,47 доларів США за кредитним договором №МК6GA0000000034 від 03.10.2008 (арк. копії мат. справи 46-47 том 1).
Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21.06.2017 заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2015 змінено у частині стягнення штрафу. Змінюючи рішення, апеляційним судом постановлено, що стягненню підлягає сума в розмірі 49948,77 доларів США (арк. копій мат. справи 49-52 том1).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.02.2025 щодо суб`єкта ОСОБА_1 встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить будинок АДРЕСА_2 , який обтяжений іпотекою від 03.10.2008. На праві спільної часткової власності від 14.02.2005 ОСОБА_1 належало 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . (арк. копій мат. справи 62- 65).
18.07.2017 ОСОБА_1 (дарувальник) уклав договір дарування із ОСОБА_2 (обдаровувана), відповідно до умов якого дарувальник передав у дар, а обдаровувана прийняла 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (арк. копій матеріалів справи 53-54).
Банк вважає, що такий договір було укладено з метою уникнення виконання рішення суду у справі № 308/6583/15.
В порядку забезпечення позову позивач просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме 1/3 частки квартири під номером АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1303576721101).
Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2017 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартира АДРЕСА_3 , вбачається, що, на підставі договору дарування від 18.07.2017 1/3 спільної частки на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 (аркуш копій мат.справи 55, 56)
В обґрунтування необхідності застосування таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно, позивач посилається на те, що позивач оскаржує договір дарування вказаного нерухомого майна (квартири), як фраудаторний правочин, оскільки вважає, що такий укладено з метою уникнути виконання відповідачем наявного зобов`язання зі сплати боргу. 
       Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
       Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
       Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
       При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
       Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.
       При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.
       Апеляційний суд виходить з того, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог: пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
       Верховний Суд у постанові від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19 роз`яснив, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.
       Зі змісту заяви АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частки квартири вбачається, що підставою, з якою позивач пов`язує необхідність забезпечення позову є ризик відчуження нерухомого майна його власницею – відповідачкою.        
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
       Колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що, вирішуючи питання забезпечення позову, суд зобов`язаний гарантувати усім особам,  які беруть участь у справі, реальну можливість захистити свої права. Суд повинен оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заході забезпечення позову з урахуванням їх адекватності, забезпечення збалансованості інтересів сторін, недопущення порушення прав, законних інтересів інших осіб, учасників процесу. 
       Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі N 914/1570/20).
         Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
       У даному провадженні вбачається, що підставою звернення АТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про визнання договору дарування недійсним було неможливість задовольнити вимоги банку на виконання судового рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 21.06.2017 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу в розмірі 49948,77 доларів США.
       Разом з тим, з копій матеріалів справи вбачається, що кредитний договір, за яким виник борг, забезпечено іпотекою, а саме житловим будинком за адресою  АДРЕСА_2 , який на праві власності належить відповідачу ОСОБА_1 .. 
       У даній справі позивач пред`явив вимогу про визнання договору дарування недійсним, оскільки вважає, що за рахунок 1/3 частки квартири, яка належала відповідачу можливо виконати рішення суду про стягнення суми боргу на користь позивача, оскільки під час дії військового стану та тридцять днів після закінчення неможливо зареєструвати право власності на іпотечне майно.
       Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.
       Колегія суддів не може погодитись із посиланням місцевого суду на відсутність доказів можливого відчуження спірної квартири.
       З огляду на заявлений позивачем спір щодо визнання договору дарування 1/3 квартири, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 , можливість відчуження нерухомого майна є достатньо обґрунтованим припущенням того, що майно може вибути із власності відповідача до третіх осіб на момент виконання рішення, а невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому дійсно утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову Банку, знівелювати мету пред`явлення даного позову, з урахуванням специфіки правовідносин та обґрунтування позовних вимог тим, що дії сторін договору були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення.
       При цьому, колегія суддів зазначає, що таким заходом забезпечення позову обмежується лише можливість ОСОБА_2 розпоряджатися своїм майном та не призводять до невиправданого обмеження її майнових прав, оскільки арештоване нерухоме майно (1/3 квартири) фактично перебуває у володінні власника. 
Верховний Суд у постанові від 03 березня 2023 року в справі № 905/448/22 звернув увагу, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідачів в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

       Висновки апеляційного суду

       За встановлених у розглядуваній справі обставин, апеляційний суд приходить до висновку , що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 1/3 частки квартири, право власності на яку належить відповідачу ОСОБА_2 та яка є предметом спору про визнання недійсним договору дарування такої частки нерухомого майна, може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову та застосування реституції до правовідносин, що виникли у сторін за оспорюваним договором дарування.
       При цьому необхідно зазначити, що оцінка законності та обґрунтованості позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» має бути надана судами під час вирішення спору по суті. Застосовані у розглядуваній справі заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і не перешкоджають користуванню житлом, а за наявності, передбачених законом підстав (стаття 159 ЦПК України), відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.
       Зважаючи на викладене, оскаржувану ухвалу місцевого суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву АТ КБ «ПриватБанк» – задовольнити.
       Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
       Заяву АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову - задовольнити.
       Накласти арешт на 1/3 частки квартири під номером АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1303576721101) та належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
       Стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», зареєстроване за адресою: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1 д.
       Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП  НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_4 .
       Копію постанови направити у Відділ державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (88000, місто Ужгород, вулиця Заньковецької Марії, будинок, 10). 
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 02 липня 2025 року.

       Головуюча: 

       Судді: