Справа № 463/13960/21                                Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 22-ц/811/773/25                 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року у справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 про відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 про відшкодування збитків.
В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у власності Львівської міської територіальної громади, не належить до житлового фонду будинку по АДРЕСА_1 , є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, знаходилося в оренді у ОСОБА_8 згідно договору оренди Л-3144-5 від 29 липня 2005 року. Цільове призначення об`єкта оренди – творча майстерня. 
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2018 року у справі №463/2168/17 орендаря було зобов`язано повернути об`єкт оренди шляхом виселення. Приміщення було здано орендарем за актом державного виконавця від 02 квітня 2019 року та опечатано і зачинено ЛКП «Господар». 
Згідно ухвали Львівської міської ради №6587 від 07 вересня 2020 року приміщення було внесено до переліку об`єктів, що підлягають приватизації у 2020 році шляхом проведення аукціону. 
Актом обстеження від 24 грудня 2020 року даного нежитлового приміщення було встановлено, що таке використовується співвласниками квартири АДРЕСА_2 цього будинку, а саме відповідачами, без наявних правових підстав. У зв`язку з відсутністю доступу службових осіб до даного приміщення, проведення аукціону було відкладено до звільнення приміщення. 
12 жовтня 2021 року приміщення було звільнено шляхом зварювання вхідних дверей комісією позивача. Таким чином, приміщення неправомірно використовувалось відповідачами з 24 грудня 2020 р. по 12 жовтня 2021 р., без плати за оренду та експлуатаційних внесків. При спробі звільнити приміщення відповідачі намагалися цьому перешкоджати, викликали поліцію. 
Відтак, враховуючи балансову вартість об`єкта оренди надану ЛКП «Господар», виникла заборгованість за цей період на загальну суму 20293,66грн., яку просили стягнути з відповідачів. 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради упущену вигоду в сумі 20293.66 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради судовий збір в розмірі по 378.33 грн. з кожного. 
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Стверджує, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність протиправної поведінки у виді дії чи бездіяльності особи, збитків як шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку з між протиправною поведінкою та збитками.
При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає саме на позивача обов`язок довести, що ці доходи не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі укладення договору оренди і тільки неправомірні дії відповідачів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток у вигляді орендної плати.
Зазначає, що статтею 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено етапність передачі державного та комунального майна в оренду, яка передбачає: 1) прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду; 2) внесення інформації пор потенційний об`єкт оренди то ЕТС; 3) прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного з переліків; 4) опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди щодо якого прийнято рішення про включення до одного з переліків ЕТС; 5) розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду; 6) проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону; 7) укладення та публікація в ЕТС договору оренди.
Вказує, що ненадання позивачем доказів укладення договору оренди та його публікації в ЕТС свідчить про те, що позивач намагається стягнути з нього абстрактні доходи,які не підтверджені документально. 
Вважає, що при визначені розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов`язання було виконано боржником у належний спосіб.
Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 про відшкодування збитків.
09 квітня 2025 року від представника Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради надішов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами зазначеними у апеляційній скарзі, а апеляційну скаргу вважає не обґрунтованою та безпідставною. Наголошує на тому, що внаслідок протиправної дії відповідачів, а саме самовільного захоплення приміщення, управління комунальної власності звернулось із позовом про відшкодування збитків, оскільки такий дохід б реально одержало за
звичайних обставин, якби б право власності Львівської МТГ в особі Львівської міської ради не було порушено. Збитками в даному випадку, вважають втрати, яких Управління комунальної
власності, як власник, зазнало у зв`язку зі незаконним захопленням комунального майна та внаслідок чого було позбавлене права на розпорядження своїм майном, зокрема на укладення договору оренди. Зазначає, що шкідливим результатом протиправної поведінки відповідачів є недоотримання бюджетом Львівської міської територіальної громади коштів в загальній кількості – 20 293, 66 грн.
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року у справі № 463/13960/21 – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 04 липня 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.
Судом та матеріалами справи встановлено, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , знаходилося в оренді у ОСОБА_8 згідно договору оренди Л-3144-5 від 29 липня 2005 року. Цільове призначення об`єкта оренди – творча майстерня.
На підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 20 лютого 2018 року у справі №463/2168/17 орендарем ОСОБА_8 було повернуто об`єкт оренди, що підтверджується актом державного виконавця від 02 квітня 2019 року, а приміщення та опечатано і зачинено ЛКП «Господар», що підтверджується листом Личаківської районної адміністрації ЛМР №33-вих-83641 від 16 вересня 2021 р.
Ухвалою Львівської міської ради №6587 від 07 вересня 2020 року «Про включення до Переліку об`єктів малої приватизації комунальної власності територіальної громади м.Львова, які підлягають приватизації у 2020 році способом аукціону, нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 , дане приміщення було внесено до переліку об`єктів, що підлягають приватизації у 2020 році шляхом проведення аукціону.
Згідно з актом обстеження від 24 грудня 2020 року даного нежитлового приміщення, комісією майстрів виробничої дільниці ЛКП «Господар» було встановлено, що таке самовільно використовується співвласниками квартири АДРЕСА_2 цього будинку, а саме відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , без наявних правових підстав. У зв`язку з чим, згідно поясненнями представника позивача та актом №606-4 п/21 від 12 жовтня 2021р. Управління комунальної власності Львівської міської ради, 12 жовтня 2021 року комісією у складі представника позивача, заступника директора та представників ЛКП «Господар», представників Національної поліції України та мешканців будинку АДРЕСА_1 , приміщення було вивільнено шляхом зварювання вхідних дверей.
З пояснення позивача, вбачається, що при спробі звільнити приміщення відповідачі намагались цьому перешкоджати. При спробі відчинити приміщення представника балансоутримувача вдарило струмом, що не виключає використання відповідачами захисного засобу, що вражає автономно, а саме підведення електричного струму до вхідних дверей приміщення. 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 жовтня 2021 року, дане приміщення перебуває у комунальній власності Львівської міської ради.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, дійшов висновку, що  внаслідок протиправної поведінки відповідачів, а саме безоплатного використання приміщення комунальної форми власності, до бюджету позивача не надійшли кошти, які могли б бути отримані позивачем у зв`язку з передачею приміщення в оренду. 
З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.
Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи, є слідством такої протиправної поведінки.
Збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача.
Отже, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.
При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.
З матеріалів справи вбачається, що  нежитлове приміщення загальною площею 52,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності Львівської міської територіальної громади, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Актом обстеження нежитлового приміщення у буд. АДРЕСА_1 , комісією майстрів виробничої дільниці Балансоутримувача від 24 грудня 2020 року №5743/вих було встановлено, що зазначене приміщення використовується співвласниками квартири АДРЕСА_2 цього будинку, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без наявних на це правових підстав.
Приміщення було вивільнено, шляхом заварювання вхідних дверей 12 жовтня 2021р.
комісією у складі представника Позивача, заступника директора ЛКП «Господар», представників Балансоутримувача, представника Личаківської районної адміністрації, представників Національної поліції України, за участі мешканців будинку АДРЕСА_1 .
Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачем доведено протиправну поведінку відповідачів, які використовували приміщення самовільно, без жодних правових підстав, у період з 24 грудня 2020р. по 12 жовтня 2021р., без сплати експлуатаційний внесків (згідно інформації, викладеної у листі Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №33-вих-83641 від 16 вересня 2021) та плати за оренду.
Позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Подібні за змістом висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, провадження № 14-79цс18, та Верховним Судом у постановах: від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18.
Ухвалою Львівської міської ради №6587 від 07 вересня 2020 року «Про включення до Переліку об`єктів малої приватизації комунальної власності територіальної громади м. Львова,
які підлягають приватизації у 2020 році способом аукціону, нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 », приміщення було внесено до переліку об`єктів, що підлягають приватизації у 2020 році, шляхом проведення аукціону.
У зв`язку із відсутністю доступу службових осіб до приміщення, проведення аукціону
було відкладено до звільнення приміщення від неправомірного використання.
Внаслідок самовільного зайняття відповідачами нежитлового приміщення, яке належать на праві власності позивачу, і внаслідок протиправних дій відповідачів, що полягають самовільному використоватті приміщення, без жодних правових підстав, у період з 24 грудня 2020р. по 12 жовтня 2021р., Управлінню комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради було заподіяно збитки у вигляді неодержаного доходу (упущена вигода). 
Збитками в даному випадку, є втрати, яких Управління комунальної власності, як власник, зазнало у зв`язку зі незаконним захопленням комунального майна та внаслідок чого було позбавлене права на розпорядження своїм майном, зокрема на укладення договору оренди.
Факт відсутності у позивача можливості використовувати приміщення та укладення договору оренди, у зв`язку із самовільним зайняттям відповідачами, стало причиною недоотримання Львівською міською територіальною громадою грошових коштів у розмірі 20 293, 66 грн.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними засобами доказування наявності всіх умов, необхідних для застосування цивільно-правової відповідальності.
Оскільки позивачем доведено, що внаслідок протиправної поведінки відповідачів у вигляді самовільного захоплення приміщення, бюджетом Львівської міської недоотримано 
грошові кошти, оскільки у зв`язку до бюджету Львівської міської територіальної громади не надійшло 20 293, 66 грн., котрі могли бути отриманими у зв`язку з передачею приміщення в оренду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування йому втраченої вигоди. 
Суд установив, що вартість втраченої вигоди становить 20 293, 66 грн.
Встановлено, що грошовий розмір упущеної вигоди проведений на основі розрахунку оплати оренди, яку Управління комунальної власності могло б отримати від надання в оренду
приміщення у буд. АДРЕСА_1 загальною площею 52,5 кв. м., якби відповідачі його звільнили і незаконно не утримували. Грошовий розмір упущеної вигоди проведений на основі розрахунку оплати оренди за користування нежитловим приміщенням, опираючись на балансову вартість, надану Балансоутримувачем приміщення – ЛКП «Господар» та відповідно до п. 52 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 року №483 та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
При цьому, розмір стягнутої шкоди скаржником не оскаржується.
Згідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, на думку колегії суддів позивач довів, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди), а саме, можливого отримання орендної плати в розмірі 20 293,66 за період з 24 грудня 2020р. по 12 жовтня 2021р. не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідачі не здійснювали протиправних дій щодо неправомірного використання нежитлового приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у власності Львівської міської територіальної громади, внаслідок чого до бюджету позивача не надійшли кошти, які могли б бути отримані позивачем у зв`язку з передачею приміщення в оренду.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта із висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи.
За наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 04 липня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Приколота Т.І.