ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/38651/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Калашник Юлія Вікторівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
28 грудня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач, апелянт), у якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Київській області виплатити суму середнього заробітку за період затримки при розрахунку належної позивачеві компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016-2019 рр., за період з 04.01.2020 по 22.09.2021 включно.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що під час його звільнення відповідачем не виплачена компенсація за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016-2019 роки. 
На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2021 у справі №640/7862/20 відповідач 29.09.2021 здійснив виплату належної грошової компенсації. Таким чином, в силу приписів ст. 117 КЗпП України, наведене зумовлює наявність у відповідача обов`язку по виплаті середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, за період з 04.01.2020 по 22.09.2021.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції України в Київській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, 03.01.2020 Головним управлінням національної поліції в Київській області з позивачем проведено фактичний розрахунок при звільненні, тобто саме з моменту проведення фактичного розрахунку при звільненні позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.09.2020 року у справі №420/5945/19, апелянт зауважує, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні обмежено строками.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року та 19 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у порядку письмового провадження.
26 травня 2025 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, позивач проходив службу в поліції з 22.09.2016 по 03.01.2020. 
Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 28.12.2019 №691 о/с «По особовому складу» позивача звільнено 03.01.2020 зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2021 у справі №640/7862/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 64 календарних дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки. Зазначене рішення набрало законної сили 11.08.2021.
23.09.2021 на виконання вказаного судового рішення, на картковий рахунок позивачу зараховані кошти у розмірі 23 641,26 грн.
Позивач вважає, оскільки виплату грошової компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за 2016-2019 роки відповідачем у день звільнення позивачу не проведено, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку - з 04.01.2020 по 22.09.2021, у зв`язку із чим звернувся до суду із вказаним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що в день звільнення позивача, відповідачем не було здійснено остаточного розрахунку всіх виплат, що належать позивачу, відтак позивач має право на застосування статті 117 КЗпП України в частині виплати відповідачем середнього заробітку за весь час затримки виплати по день фактичної виплати заборгованості а саме за період з 04.01.2020 по 22.09.2021.
Надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.
Так, колегія суддів акцентує увагу, що доводи апелянта зводяться лише до пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду.
У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.
У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь-яким строком.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
З огляду на те, що вказаним Рішенням Суд надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до змін, внесених у вказану статтю Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, відповідно до якої звернення до суду не обмежувалося будь-яким строком, однак після внесення вказаних змін, у справах про виплату працівнику всіх сум, що належать йому при звільненні, було встановлено тримісячний строк звернення до суду.
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Разом з цим відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).
Таким чином, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.
У постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що у разі якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то правове регулювання здійснюється так: правовідносини, які мають місце в період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період із 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).
У справі ж, що розглядається, спір виник у зв`язку з невиплатою позивачу середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, за період з 04.01.2020 по 22.09.2021, тобто під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року (30 червня 2023 року) та передбачала звернення до суду з відповідними позовними вимогами без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставними та відхиляються колегією суддів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач:                                              В.Ю. Ключкович

Судді:                                                                        О.О. Беспалов 

                                                                                      І.О. Грибан