П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
10 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/12824/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Димерлія О.О.,
суддів  Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В., 
за участю секретаря Мунтян С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 року у справі №420/12824/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови ВП №73995534 від 18.04.2025 року

У С Т А Н О В И В:
25 квітня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – позивач, пенсійний орган) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просило:
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №73995534 від 18.04.2025 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.
Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що пенсійним органом включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату, а тому невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення (бюджетних асигнувань) не може уважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 27 червня 2025 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги Головного управління ПФУ в Одеській області задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №73995534 від 18.04.2025 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.
Присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 гривень 40 копійок.
Приймаючи означене судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання ГУ ПФУ в Одеській області судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення (фактичної відсутності коштів) не може вважатися невиконанням рішення суду без поважних причин.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з посиланнями на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 14.12.2022 року по справі №815/4246/17, окружний адміністративний суд виходив з приписів частини 1 статті 139 КАС України відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як зауважено судом попередньої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів як сторона виконавчого провадження, а не як суб`єкт владних повноважень при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про застосування положень частини 1 статті 139 КАС України у цьому випадку та стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині розподілу судових витрат, Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення з Відділу примусового виконання рішень на користь ГУ ПФУ в Одеській області судового збору у розмірі 2422 гривень 40 копійок.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ГУ ПФУ в Одеській області є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України, а тому стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь позивача у цій справі на підставі частини 1 статті 139 КАС України є помилковим. 
Позивач – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не скористалося своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, яке у відповідності до вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як з`ясовано колегією суддів, 18.04.2025 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову ВП №73995534 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду по справі №420/16989/23.
Не погоджуючись із вказаною поставною про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду по справі №420/16989/23, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду із позовом про скасування такого акту.
Як вже зазначалось у цій справі судовий розгляд у суді першої інстанції завершився ухваленням судового рішення від 27 червня 2025 року про задоволення позовних вимог ГУ ПФУ в Одеській області у повному обсязі. Поряд із цим, окружний адміністративний суд стягнув з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 гривень 40 копійок.
Спірним в межах апеляційного оскарження судового рішення від 27 червня 2025 року по справі №420/12824/25 є правомірність здійснення окружним адміністративним судом розподілу судових витрат на користь ГУ ПФУ в Одеській області за наслідками задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За частиною 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Згідно до частини четвертої статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Приписами пункту 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір – це спір, у якому: 
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або 
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або 
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
За змістом пунктів 7, 8 частини 1 статті 4 КАС України:
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;
позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Положеннями пунктів 1, 3, 5 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах:
1) фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження
3) між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 
5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
У відповідності до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, позивачем у цій справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Відповідачем у цій справі є Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а предметом позову – постанова ВП №73995534 від 18.04.2025 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.
Тобто, предметом оскарження у цій справі є правомірність прийняття постанови старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №73995534 від 18.04.2025 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.
Апеляційний суд зазначає, що цей спір не є «компетенційним» у значенні пункту 3 частини першої статті 19 КАС України, а подання пенсійним органом адміністративного позову не є формою реалізації компетенції державного органу.
При зверненні державного органу до суду з позовом до суб`єкта владних повноважень ключовим моментом виступає характер такого звернення, тобто:
- чи позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів (як юридична особа публічного права) (пункт 1 частина 1 статті 19 КАС України);
- чи з метою встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень (як суб`єкт владних повноважень) (пункт 3 частина 1 статті 19 КАС України);
- чи відповідно до покладених на нього положеннями чинного законодавства обов`язку звернення до суду (як суб`єкт владних повноважень при здійсненні публічно-владних управлінських функцій) (пункт 5 частини 1 статті 19 КАС України).
Звернення до адміністративного суду на виконання владних управлінських функцій передбачає, що така форма реагування має витікати безпосередньо з повноважень цього органу (у певній сфері правовідносин), а саме ж «право» на звернення до суду (з відповідним адміністративним позовом), зміст якого, коли це стосується суб`єкта владних повноважень, прирівнюється до його «повноважень», має бути чітко передбачено законом.
Разом з цим, звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з даним позовом до адміністративного суду зумовлене незгодою із рішенням Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та захистом своїх порушених прав і інтересів як сторони виконавчого провадження, а не як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.
Тобто, у цьому спорі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області діяло не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона виконавчого провадження до суб`єкта владних повноважень - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо оскарження постанови старшого державного виконавця цього відділу, винесеної в рамках виконавчого провадження, будучи її стороною, в межах наданих пунктом 1 частиною 1 статті 19 КАС України.
Відтак, звернувшись з даним позовом до суду щодо оскарження рішення державного виконавця в порядку частини 1 статті 287 КАС України, позивач - Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області, не виступає суб`єктом владних повноважень.
З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що у спірних правовідносинах, згідно до положень п.7,9 ч.1 ст.4, ч.1 ст. 287 КАС України, суб`єктом владних повноважень виступає саме Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), рішення якого оскаржено юридичною особою - боржником у виконавчому провадженні ВП №73995534, на яку накладено штраф за невиконання вимог виконавчого листа.
Оскільки в даному випадку позивач не здійснює владно-управлінські функції та звернувся до суду в якості юридичної особи - боржника у виконавчому провадженні, а тому у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь ГУ ПФУ в Одеській області, в силу вимог ч.1 ст.139 КАС України.
За наведених обставин, Одеський окружний адміністративний суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування положень частини 1 статті 139 КАС України та стягнення з відповідача на користь ГУ ПФУ в Одеській області судового збору у розмірі 2422 гривень 40 копійок.
З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.
У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. 139, 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 року у справі №420/12824/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови ВП №73995534 від 18.04.2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	О.І. Шляхтицький    Н.В. Вербицька