ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/987/23 (910/16904/23) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г.,  

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
позивача: Федько Т.В.,
відповідача-1: не з`явився,
відповідача-2: не з`явився,
відповідача-3: Сторожук В.А.,
керуючого реалізацією: Винниченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1  
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 (колегія суддів у складі: головуючий - Остапенко О.М., Отрюх Б.В., Сотніков С.В.)
та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 (колегія суддів у складі: головуючий - Остапенко О.М., Отрюх Б.В., Сотніков С.В.)

у справі № 910/987/23(910/16904/23)
за позовом ОСОБА_1 
до: 1) ОСОБА_2 ; 2) ОСОБА_3 ; 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма "БК Аудит"
за участю: керуючого реструктуризацією майна боржника арбітражного керуючого Винниченка Юрія Валентиновича 
про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна

у межах справи №910/987/23
за заявою  ОСОБА_2 
про неплатоспроможність, 

ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи та стислий зміст позовних вимог
1.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2023 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 (далі - Боржник), введено процедуру розпорядження майном боржника.  
2.          Постановою Господарського суду міста Києва від 01.11.2023, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2024 та постановою Верховного Суду від 03.04.2024, припинено процедуру реструктуризації боргів Боржника, визнано Боржника банкрутом, введено процедуру погашення боргів Боржника. 
3.          У межах зазначеної справи кредитор Боржника ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до господарського суду з позовом про: визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №8048/2020/2049849 від 17.06.2020, укладеного між Боржником і ОСОБА_3 (далі - Договір); витребування на користь Боржника транспортний засіб марки Mercedes-Benz, V220 , D2143, 2018 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 (далі - Транспортний засіб).
4.          Позов мотивовано тим, що Боржник відчужив Транспортний засіб на користь пов`язаної з ним особи ОСОБА_3 за втричі заниженою вартістю, Договір укладено на шкоду Позивача як кредитора, містить ознаки фраудаторності, тому підлягає визнанню недійсним, а Транспортний засіб - витребуванню на користь Боржника. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
5.          Боржник і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 06.11.1986 до 01.04.1999, про що свідчить відповідна відмітка в паспорті Боржника, а в подальшому проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
6.          З 14.06.2018 Боржник був власником Транспортного засобу.
7.          17.12.2019 Позивач (позикодавець) і Боржник (позичальник) уклали договір безпроцентної позики грошей в розмірі 6152864,00 грн (еквівалент 235000 євро) зі строком повернення позики до 28.02.2020.
8.          Оскільки Боржник не виконав взятих на себе зобов`язань з повернення коштів у встановлений договором позики строк, Позивач звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Боржника про стягнення боргу. 
9.          Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28.05.2020 відкрито провадження у справі №758/5742/20 за вказаною позовною заявою.
10.          17.06.2020 Боржник (продавець) і ОСОБА_3 (покупець) уклали Договір, за умовами якого Боржник зобов`язався передати у власність ОСОБА_3 . Транспортний засіб (пункт 1.1).
11.          За домовленістю сторін ціна Транспортного засобу склала 500000,00 грн (пункт 3.1 Договору).
12.          Після продажу Транспортного засобу Погонишевій Т.Л. Боржник продовжив ним користуватися, що підтверджується витягом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за №91-18784/18/23-Вих від 24.04.2023, згідно з яким Боржник неодноразово подорожував на Транспортному засобі за межі України, а також змістом довіреності від 22.02.2023, якою ОСОБА_3 як власник вказаного Транспортного засобу надала Боржнику увесь можливий обсяг повноважень (керування, експлуатація, ремонт, продаж на умовах, що будуть вільно визначені повіреним) щодо Транспортного засобу.
13.          Згідно з висновком №1036/2023 від 03.10.2023, складеним судовим експертом ТОВ "Експортно-Дослідна служба України" за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, середня ринкова вартість Транспортного засобу станом на 17.06.2020 складала 1449198,00 грн. 
14.          Останнім набувачем Транспортного засобу є ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит", яке придбало його згідно з договором купівлі-продажу №8048/2023/3854365 від 01.06.2023, укладеним з ОСОБА_3 .
Стислий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
15.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 позов задоволено, визнано недійсним Договір, витребувано у ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит" Транспортний засіб. 
16.          Рішення мотивовано тим, що Договір підлягає визнанню недійсним як такий, що має ознаки фраудаторності, оскільки його укладення призвело до зменшення обсягу майнових активів Боржника та його неплатоспроможності, а також спрямовано на завдання шкоди кредиторам. Позовні вимоги про витребування Транспортного засобу на користь Боржника підлягають задоволенню на підставі частини 3 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
17.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 рішення господарського суду першої інстанції скасовано в частині витребування Транспортного засобу, ухвалено в скасованій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги відмовлено. 
18.          Переглянувши рішення місцевого господарського суду в зазначеній частині, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у цій справі щодо питання про витребування майна з чужого незаконного володіння, тому підстав для задоволення його позовної вимоги немає. 
19.          Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 стягнуто з Позивача на користь ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит" 4500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. 
20.          Додаткову постанову мотивовано наявністю підстав для покладення на Позивача судових витрат ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит" у розмірі, який відповідає критеріям реальності та розумності понесених витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг. 
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
21.          Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та додаткову постанову апеляційного господарського суду, залишити без змін рішення господарського суду першої інстанції. 
22.          Касаційну скаргу подано з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
23.          Позивач стверджує про відсутність висновку Верховного Суду про застосування частини 1 статті 43 КУзПБ щодо питання, чи наділений кредитор правом на подання в межах справи про неплатоспроможність фізичної особи позову про недійсність правочину та витребування (повернення) майна на користь недобросовісного боржника. 
24.          Позивач наголошує, що нормами КУзПБ (частиною 1 статті 42) чітко передбачено право кредитора на звернення в межах справи про банкрутство з позовними заявами про визнання недійсними правочинів, вчинених боржником, і, відповідно, з похідними вимогами про витребування майна на користь Боржника. Не врахувавши наведеного, апеляційний господарський суд обмежив право кредитора на звернення до суду з такою вимогою про витребування майна, яке Боржник відчужив на підставі недійсного правочину. 
25.          Позивач вважає безпідставним посилання апеляційного господарського суду на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №Б-19/207-19, від 06.10.2022 у справі №925/593/21, від 30.01.2024 у справі №5015/118/11(914/2863/22), які є нерелевантними до правовідносин у цій справі, оскільки вони ухвалені щодо вирішення спорів у межах справ про банкрутство юридичної особи. 
26.          Позивач зауважує, що ліквідатор у справі про банкрутство боржника - юридичної особи виконує функції боржника як службова особа боржника, тоді як у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи арбітражний керуючий не виступає процесуальним представником або службовою особою боржника, а лише виконує ряд функцій, покладених на нього КУзПБ (перевірка фінансового стану боржника, реалізація його майна у межах справи про неплатоспроможність). 
27.          З огляду на таке, на переконання Позивача, закон не забороняє звертатись із позовами про витребування майна на користь боржника - фізичної особи як арбітражному керуючому, так і кредиторам у справі. При цьому Позивач посилається на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/2592/19.
28.          Крім того, Позивач стверджує, що обов`язок із відшкодування заявлених ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит" судових витрат у цілому має бути покладений на Боржника на підставі частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки саме через його дії Позивач був змушений звертатись із позовом до суду. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
29.          Боржник подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
30.          Боржник вважає касаційну скаргу необґрунтованою, посилаючись на положення частини 1 статті 113, частини 1 статті 114 КУзПБ, згідно з якими положення частини 1 статті 42 КУзПБ застосовується і до справ про банкрутство юридичних осіб, і до справ про неплатоспроможність фізичних осіб; а арбітражний керуючий у справі про неплатоспроможність фізичних осіб має такі ж повноваження як і розпорядник майна, керуючий санацією чи ліквідатор у справах про банкрутство юридичних осіб. Тому апеляційний господарський суд слушно послався на висновки, викладені у відповідних постановах Верховного Суду. 
31.          Щодо обґрунтованості додаткової постанови Боржник звертає увагу на те, що в апеляційному порядку було оскаржено судове рішення в частині позовної вимоги, заявленої не до нього, а до ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит", водночас Боржник не може і не повинен нести судові витрати, пов`язані з безпідставними вимогами кредитора. 
32.          ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит" 19.08.2025 подало письмові пояснення в справі, які за своєю суттю є відзивом на касаційну скаргу, поданим після закінчення встановленого судом терміну для його подання, тому підлягають залишенню без розгляду на підставі статей 118, 295 Господарського процесуального кодексу України. 
33.          Верховний Суд відхиляє викладені в зазначеному відзиві доводи про те, що ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит" дізналось про відкриття касаційного провадження в цій справі лише 17.08.2025 у зв`язку з тим, що доступ до електронного кабінету заявника має лише бухгалтер, а він перебував у відпустці, оскільки зазначені аргументи не підтверджені відповідними доказами. До того ж вказані ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит" обставини (в разі їх наявності) є такими, що залежать від волі заявника та організації ним роботи своїх працівників.
Позиція Верховного Суду
34.          Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
35.          Предметом касаційного перегляду в цій справі є судові рішення в частині вирішення спору про витребування на користь Боржника з чужого незаконного володіння Транспортного засобу, відчуженого ним за недійсним Договором. Під час касаційного перегляду, зокрема, постало питання щодо наявності / відсутності у Позивача як кредитора Боржника на заявлення зазначеної вимоги.
36.          Відповідно до положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права (законного інтересу) в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі в судовому порядку. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
37.          Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.
38.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала (зокрема у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18), що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
39.          Згідно з усталеною правовою позицією, зокрема викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, від 05.07.2023 у справі №910/15792/20, обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин.
40.          Провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
41.          У силу частини 1 статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
42.          Статтею 113 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою п`ятою "Відновлення платоспроможності фізичної особи" КУзПБ.
43.          Відповідно до положень статті 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, зокрема, якщо боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів (частина 1).
44.          Також правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо боржник уклав договір із заінтересованою особою тощо (частина 2).
45.          За вимогами частини 3 статті 42 КУзПБ у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
46.          За змістом наведеної норми в ній закріплено реституційні наслідки недійсності відповідних правочинів, укладених боржником, тобто спеціальна форма відновлення становища, що існувало до порушення, сутність якої полягає в поверненні сторін правовідношення у стан, який передував вчиненню певної протиправної дії. Реституція може поставати як реституція володіння (повернення кожною із сторін недійсного правочину того, що така сторона за ним отримала) або ж як компенсаційна реституція відшкодування (в грошовій чи негрошовій формі) вартості одержаного у разі неможливості його повернення в натурі.
47.          Однак необхідно зауважити, що зазначений зобов`язальний спосіб захисту права власності може застосовуватися лише до сторони недійсного правочину, зокрема, повернення майна, отриманого за недійсним правочином, у порядку реституції може здійснюватися лише в тому випадку, якщо на момент вирішення відповідного питання воно перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій було передано. Такий спосіб захисту не може бути застосований як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. 
48.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд у цій справі вважає слушним висновок господарського суду апеляційної інстанції про безпідставне задоволення місцевим господарським судом позовної вимоги про витребування Транспортного засобу в ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит" з посиланням на частину 3 статті 42 КУзПБ, адже зазначена особа не є стороною визнаного недійсним Договору та до неї не можуть бути застосовані передбачені вказаною нормою реституційні наслідки.
49.          У разі встановлення обставин перебування проданого за недійсним правочином майна у третьої особи (яка не є стороною недійсного правочину) для витребування такого майна має бути застосований речово-правовий спосіб захисту, передбачений статтями 387, 388 Цивільного кодексу України. 
50.          Зміст передбаченого вказаними нормами віндикаційного позову полягає у вимозі неволодіючого власника (титульного володільця) до володіючого невласника про повернення речі в натурі. 
51.          Апеляційний господарський суд у оскаржуваній постанові правильно зазначив, що особа, яка звертається до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна передусім довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. Лише і виключно власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися спірним майном у результаті його незаконного вибуття з володіння за наявності певних умов має право витребувати таке майно із чужого володіння. 
52.          Як неодноразово зазначав Верховний Суд (зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/2592/19), у справі про банкрутство право звернення в інтересах боржника з віндикаційним позовом до третіх осіб, у тому числі з підстав визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, належить виключно ліквідатору боржника.
53.          Натомість учасники справи про банкрутство вправі оскаржити до суду дії (бездіяльність) ліквідатора щодо вжитих ним заходів у ліквідаційній процедурі з повернення майна у ліквідаційну масу боржника, а комітет кредиторів за поданим клопотанням ? усунути ліквідатора від виконання ним своїх обов`язків у разі їх невиконання або неналежного виконання.
54.          Також Верховний Суд (зокрема у постанові від 28.05.2024 у справі №916/100/20(916/2423/22)) неодноразово викладав висновок про те, що в силу приписів частини першої статті 61 КУзПБ саме ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб. Тому саме ліквідатор вправі і зобов`язаний вчиняти дії щодо повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб у його ліквідаційну масу, тоді як інші учасники справи про банкрутство відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства не наділені таким правом повернення майна у ліквідаційну масу банкрута.
55.          Верховний Суд приймає до уваги те, що наведені висновки стосуються вирішення відповідних спорів у межах справи про банкрутство боржника - юридичної особи та повноважень ліквідатора боржника у ліквідаційній процедурі щодо такого боржника, визнаного банкрутом. На відміну від банкрутства юридичної особи, у разі визнання банкрутом  боржника - фізичної особи вводиться процедура погашення боргів боржника, яка застосовується з метою задоволення вимог кредиторів за рахунок реалізації майна банкрута. Відповідно, під час такої процедури арбітражний керуючий виконує повноваження керуючого реалізацією (стаття 1, частина 2 статті 6, частина 1 статті 130 КУзПБ).
56.          Водночас Верховний Суд вважає за необхідне врахувати mutatis mutandis наведені висновки щодо кола осіб, що мають право звертатися з позовом про витребування у третіх осіб майна боржника, також при вирішенні відповідного спору за віндикаційним позовом у межах справи про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, адже відповідно до статті 113 КУзПБ провадження у таких справах здійснюється в тому ж порядку, який визначений КУзПБ для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою п`ятою КУзПБ. 
57.          Слід зазначити, що Книга п`ята КУзПБ не містить норм, які б передбачали такі особливість провадження у справі про неплатоспроможність як надання кредиторам боржника - фізичної особи права (повноважень) звертатися з певними позовами (зокрема віндикаційними) в інтересах боржника.
58.          Водночас відповідно до положень частин 4, 5 статті 131 КУзПБ з моменту визнання боржника банкрутом розпорядження усіма правами щодо майна, включеного до складу ліквідаційної маси, здійснює керуючий реалізацією від імені боржника. З моменту визнання боржника банкрутом і до винесення судового рішення про закриття процедури банкрутства реєстрація переходу права власності від / до боржника та обтяжень майна боржника, включаючи нерухоме майно і цінні папери, що існують в бездокументарній формі, відбувається виключно на підставі заяви керуючого реалізацією.
59.          Аналіз положень КУзПБ свідчить, що правові наслідки визнання фізичної особи, в тому числі фізичної особи - підприємця, банкрутом полягають у обмеженні під час провадження у справі про неплатоспроможність її повноважень розпорядження усіма правами щодо майна, включеного до складу ліквідаційної маси, які переходять до керуючого реалізацією. 
60.          Подібний за змістом висновок наведений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.11.2024 у справі №910/6059/21(370/2192/15-ц), ухваленій у справі за віндикаційним позовом, заявленим керуючим реалізацією у межах справи про неплатоспроможність фізичної особи з метою включення відповідного майна до ліквідаційної маси.
61.          З огляду на викладене Верховний Суд відхиляє доводи Позивача про те, що керуючий реалізацією не виступає процесуальним представником боржника та виконує лише ряд функцій (перевірка фінансового стану боржника, реалізація майна у межах справи про неплатоспроможність), не пов`язаних з поверненням майна до ліквідаційної маси. 
62.          Натомість Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного господарського суду в цій справі про те, що право звернення з позовом про витребування Транспортного засобу з володіння третіх осіб (які не є сторонами Договору) в цьому випадку належить Боржнику як його власнику та керуючому реалізацією у справі про неплатоспроможність. 
63.          Оскільки ОСОБА_1 у справі про неплатоспроможність Боржника виступає в процесуальному статусі кредитора, а не керуючого реалізацією, то він не може бути визнаний належним позивачем щодо позовної вимоги про витребування майна з володіння ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит" на користь Боржника. Наведене є підставою для відмови в задоволенні вказаної позовної вимоги. 
64.          Верховний Суд відхиляє викладені в касаційній скарзі аргументи Позивача про те, що наявність у нього права на звернення з позовною заявою про визнання недійсними укладених Боржником правочинів, передбаченого частиною 1 статті 42 КУзПБ, наділяє його правом на заявлення на користь Боржника віндикаційних вимог до третіх осіб. Зазначена норма передбачає підстави та суб`єктів ініціювання оспорення відповідних правочинів, частиною 3 статті 42 КУзПБ також врегульовані реституційні наслідки недійсності таких правочинів. Проте статті 42 КУзПБ не регулює питання вирішення спорів між боржником та особами, які не є сторонами укладеного з боржником правочину, а набули таке майно внаслідок його подальшого відчуження. Посилання Позивача у контексті наведених доводів на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/2592/19, суперечить змісту зазначеної постанови, зокрема, пункту 160.
65.          Оскільки рішення місцевого господарського суду не оскаржено в касаційному порядку в частині визнання недійсним Договору, керуючись приписами статті 300 Господарського процесуального кодексу України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд не приймає до розгляду доводи Позивача про неефективність задоволення зазначеної позовної вимоги про визнання Договору, недосягнення мети такого позову без задоволення вимоги про витребування Транспортного засобу на користь Боржника. 
66.          Щодо аргументів Позивача про те, що Боржник не зацікавлений у поверненні до нього Транспортного засобу, відчуженого на підставі недійсного Договору, задля забезпечення справедливого задоволення вимог кредиторів, варто звернути увагу на таке.  
67.          Як неодноразово акцентував Верховний Суд (зокрема у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, ухваленій у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду) у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей    3 та 13 Цивільного кодексу України. 
68.          Тому до боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків. 
69.          КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, зокрема, передбачає закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (пункт 2 частини 7 статті 123 КУзПБ). 
70.          У такому разі господарський суд протягом одного року з дня закриття провадження у справі про неплатоспроможність з підстав, визначених цією частиною, не може відкрити провадження у новій справі про неплатоспроможність щодо того самого боржника (абзац 2 частини 7 статті 123 КУзПБ). Водночас немає підстав для передбаченого частиною 134 КУзПБ звільнення боржника - фізичної особи від боргів, зважаючи на відсутність завершення процедури погашення боргів боржника. 
71.          Отже, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного господарського суду про відмову в задоволенні заявленої Позивачем як кредитором вимоги про витребування Транспортного засобу на користь Боржника від особи, що не є стороною Договору. 
72.          Також Верховний Суд вважає обґрунтованим покладення апеляційним господарським судом відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України на Позивача судових витрат у частині позовної вимоги про витребування Транспортного засобу, в задоволенні якої відмовлено. 
73.          При цьому немає підстав для застосування частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України шляхом покладення судових витрат у зазначеній частині на Боржника як сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, оскільки Боржник не є стороною (позивачем або відповідачем) спору в частині позовної вимоги про витребування Транспортного засобу в ТОВ "Аудиторська фірма "БК Аудит". Помилкове заявлення Позивачем позову на користь Боржника за відсутності у нього повноважень на вчинення таких дій від імені чи на користь Боржника не є підставою для покладення на Боржника судових витрат. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
74.           Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування господарським судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваних судових рішень.
75.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, а також залишення без змін постанови та додаткової постанови апеляційного господарського суду.
Розподіл судових витрат
76.          Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 та  додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 у справі №910/987/23(910/16904/23) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    В. Картере

Судді                                                                                                 К. Огороднік

                                                                                                                 В. Пєсков