ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/665/24  Номер провадження 22-ц/814/1357/25	Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т.В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,
за участю секретаря: Ракович Д.Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованих осіб: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кіндяка Олександра Ігоровича на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року,
В С Т А Н О В И В :
У березні 2024 року заявниця звернулась до суду із вказаною заявою, у якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме:
-встановити факт її постійного проживання разом з братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2018 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 
-встановити факт її перебування на утриманні свого брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування заяви зазначала, що з 2018 року вони з братом ОСОБА_2 проживали разом та вели спільне господарство у АДРЕСА_1 . 
Вказувала, що вони з братом вели спільне господарство, брат повністю взяв на себе її матеріальне утримання та постійним і єдиним джерелом її існування були кошти, які надавав їй брат. 
24 червня 2021 року ОСОБА_3 зарахували до особового складу військової частини НОМЕР_1 , де він і проходив військову службу до дня смерті. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер під час проведення бойових дій у Донецькій області від численних травм та ушкоджень внаслідок військових дій. 
У зв`язку з загибеллю брата, оскільки він був її годувальником, вона мала намір звернутися за отриманням пенсії по втраті годувальника та інших виплат, передбачених ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак їй повідомили, що для отримання допомоги, вона має надати судове рішення, яким буде встановлено факт її перебування на утриманні брата. 
Вказувала, що її єдиний син ОСОБА_4 також перебував на військовій службі та 18 червня 2022 року отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини. З моменту отримання травми і до сьогоднішнього дня син потребує постійного догляду, тому вона не має можливості працювати та займається доглядом за сином. Брат повністю взяв на себе обов`язок по їх утриманню. 
З моменту початку проходження військової служби і до моменту смерті брат щомісяця майже все грошове утримання перераховував їй, залишаючи собі лише суми, необхідні для особистих потреб. Брат надавав їй постійну систематичну істотну грошову допомогу впродовж тривалого часу, яка була єдиним джерелом її існування. Вона перебувала у брата на повному утриманні, оскільки інших джерел доходів не мала і не має.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 рокузаяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з її братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з грудня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що факт перебування заявниці на утриманні померлого ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Кіндяк Олександр Ігорович, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення у частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені вимоги у цій частині.
В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що суд припустився помилки у визначенні осіб котрі можуть перебувати на утриманні, та не взяв до уваги докази надані сторонами та висловлені свідками по справі, визнаючи заявницю працездатною та рахуючи її вік, визначив що вона не перебувала на утриманні, що є невірним та помилковим, не дав належної оцінки банківським випискам і систематичності перерахування коштів та їх суму, вказавши якісь припущення щодо їх акумулювання для інших потреб.
Від ГУ ПФУ у Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та при ухваленні рішення дотримано норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення.
Від Міністерства оборони України відзив на апеляційну скаргу не надходив, що у свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 (а.с.21-23).
Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 12.01.2024 року, виданого Глобинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).
ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих ушкоджень внаслідок військових дій, під час виконання обов`язків служби в районі бойових дій (в районі с. Новоукраїнка Волноваського району Донецької області) (а.с.9-20).
Як вбачається з Довідки № 02-43.18/32, виданої Пустовійтівським старостинським округом Виконавчого комітету Глобинської міської ради 23.01.2024, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 . На момент смерті інших зареєстрованих громадян не було (а.с.31).
Відповідно до Довідки № 02-43.18/23 виданої Пустовійтівським старостинським округом Виконавчого комітету Глобинської міської ради 15.01.2024, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.34).
Згідно Довідки № 02-43.18/42 виданої Пустовійським старостинським округом Виконавчого комітету Глобинської міської ради 01.02.2024, ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 та вела спільне господарство на день смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.32).
24 червня 2021 року ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с.6).
Чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 помер, ОСОБА_1 є матір`ю сина ОСОБА_6 , який з 04.04.2023 має інвалідність ІІ групи з причини поранення пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.24,96, 101-104).
Відповідно до Виписки по картковому рахунку НОМЕР_3 Крохмальової Наталі, на рахунок останньої надходили грошові кошти з рахунку ОСОБА_2 , зараховувались грошові перекази за період з 31.08.2021 по 20.12.2023 на різні сумі ( а.с. 35-94, 169).
Відмовляючи у задоволенні заяви у частині перебування заявниці на утриманні свого брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції виходив з того, що факт перебування заявниці на утриманні померлого ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження.
Колегія судів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Для встановлення факту перебування особи на утриманні загиблого необхідна наявність одночасно декількох передумов, а саме - особа повинна буди непрацездатною, перебувати на повному утриманні померлого, одержувана від померлого допомога повинна бути для особи постійним і основним джерелом засобів до існування.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Часткове утримання означає, що особа мала інші джерела доходів, однак допомога годувальника була постійним і основним джерелом засобів до існування.
Непрацездатні особи - це особи, які позбавлені здатності виконувати всі або окремі види роботи (за станом здоров`я). Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відносить до непрацездатних осіб, зокрема осіб з інвалідністю.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , отже на момент розгляду справи судом їй виповнилося 47 років, тому вона є працездатною особою за віком. Також в ході судового розгляду ОСОБА_1 зазначила, що вона не є особою з інвалідністю.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в редакції чинній на час виникнення у заявника права на отримання одноразової грошової допомоги, встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000.00грн, яка розподіляється рівними частками на всіх утримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 16-1 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній на дату загибелі військовослужбовця, визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якого настала протягом року після звільнення).
Частиною 1 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Згідно частини першої статті 31 цього ж Закону члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Отже, факт перебування заявника особи на утриманні загиблого військовослужбовця, має значення для отримання ним одноразової грошової допомоги, яку може бути призначено та виплачено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася загиблим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Заявниця обґрунтовуючи свої вимоги посилалась на те, що ОСОБА_2  повністю взяв на себе обов`язок по її утриманню, надавав їй постійну систематичну істотну грошову допомогу впродовж тривалого часу, яка була єдиним джерелом її існування.Вона перебувала у брата на повному утриманні, оскільки інших джерел доходів не мала і не має.
Матеріалами справи встановлено, що заявниця отримувала грошові перекази від померлого ОСОБА_2 , при цьому відсутнє зазначення про їх цільове призначення.
Таким чином, заявницею не надано доказів в підтвердження того, що вона є непрацездатною особою та грошові перекази від ОСОБА_2 надходили на її утримання.
За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження перебування заявниці на повному утриманні ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Ураховуючи те, що рішення місцевого суду оскаржується лише в частині відмови у встановленні факту перебування на утриманні, в іншій частині рішення, у порядку ст.367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.
Керуючись ст.ст. 367,374,375, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кіндяка Олександра Ігоровича - залишити без задоволення.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 липня 2025 року.

Головуючий                                                         Т.В. Одринська

Судді:                                                                 О.О. Панченко

                                                                       В.П. Пікуль