КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 369/18621/24                                                                                            Головуючий у І інстанції Янченко А.В.
Провадження №22-ц/824/7028/2025                                                               Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
11 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,
за участі секретаря Доброванової О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Зіміна Максима Вікторовича на рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 26 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2024 року  ОСОБА_2  звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з  ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2011 року.
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Тривале сімейне життя позивача з відповідачем, засноване на взаємній повазі, довірі та взаєморозумінні, не склалося; образи, чвари та з`ясування стосунків без будь-яких на те причин набули постійного характеру і призвели не лише до повного морального і фізичного виснаження, але й фактично зруйнували родину.
Вважала, що сім`я позивача з відповідачем фактично розпалася і її збереження є неможливим, тривалий вони проживають окремо один від одного, не підтримуючи шлюбні стосунки. 
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 . 
Рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 26 грудня 2024 року позов задоволено.
Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 01 жовтня 2011 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис за № 493.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Зімін М.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції, в порушення вимог чинного законодавства, у даній справі ухвалено два судових рішення, протилежних за своїми правовим наслідками, а саме: ухвалу Києво-Святошинського суду Київської області від 29 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду та рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 26 грудня 2024 року про задоволення позовних вимог.
Вказує, що після отримання примірника ухвали від 29 листопада 2024 року  ОСОБА_1 було ініційовано подання позовної заява до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, відповідно понесені судові витрати.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року у справі №369/20330/24, відкрито провадження, призначено справу до розгляду.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Зімін М.В. звертає увагу на те, що зазначенні вище дії суду першої інстанції призвели до покладення на його довірителя надмірного тягара у вигляді понесення судових витрат, а також процесуальної невизначеності у вирішенні його справи. 
14 лютого 2025 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 - адвокат Коломієць І.С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2024 року залишити без змін.
В обґрунтування відзиву зазначає, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2024 року, про яку зазначено у апеляційній скарзі, у матеріалах справи відсутня. При цьому, у матеріалах справи наявний лист суду до ДП «Інформаційні судові системи» від 03 грудня 2024 року про помилкове направлення до ЄДРСР копії ухвали від 29 листопада 2024 року.
Таким чином, представник ОСОБА_2 - адвокат Коломієць І.С. вважає, що слід відхилити як безпідставні доводи скаржника про те, що постановляючи рішення та ухвалу, які мають різну юридичну природу апеляційного скажені, місцевий суд порушив процесуальну рівність учасників судового процесу. 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Зімін М.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Позивачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Тригуб А.Ю. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Виходячи зі змісту ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає в повній мірі, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 01 жовтня 2011 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що був складений актовий запис за № 493.
Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .
Позивач в позовній заяві вказувала, що спільне життя у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не склалося, вони мають різні погляди на сімейне життя, спільне господарство не ведуть. Збереження сім`ї є неможливим. Шлюбні відносини між ними припинені.
Ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу Українипроголошує, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.
Відповідно до ст. 51 Конституції Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).
Ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Отже, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.
Звертаючись з апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 - адвокат Зімін М.В. вказував лише на те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення про задоволення позову, порушив норми процесуального права, оскільки під час розгляду даної справи в суді першої інстанції 29 листопада 2024 року була постановлена ухвала про залишення даного позову без розгляду.
Судова колегія вважає, що наведені представником відповідача доводи не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 26 грудня 2024 року, з огляду на таке.
Із клопотання про вилучення ухвали вих. №3691862124 від 03 грудня 2024 року до ДП «Інформаційні судові системи» вбачається, що 29 листопада 2024 року суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко A.B. помилково у справі № 369/18621/24 постановлено ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без розгляду, помилково підписано ЕЦП судді Янченка A.B. та направлено до ЄДРСР. Причина здійснення помилки - помилка при копіюванні тексту документу.
Ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2024 року в матеріалах справи та в Єдиному державному реєстрі судових рішень наразі відсутня.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про відсутність порушення норм процесуального права під час ухвалення судом першої інстанції рішення від 26 грудня 2024 року, які могли бути підставою для його скасування. 
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції представник відповідача у апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.  
Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, тоді як доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду, що не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.
Інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає неналежними та такими, що не заслуговують уваги.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.
 Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зіміна Максима Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 26 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Повна постанова виготовлена 20 червня 2025 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                          Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб 
 
                                                                                        Т.А. Слюсар