ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3565/25 Справа № 236/436/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маринін О. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2024 року в цивільній справі номер 236/436/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.10.2013 року позивачка прийнята на роботу до підрозділу «Донецька залізниця». 15.07.2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, як наслідок, позивачку переведено до виробничого підрозділу «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». 16.08.2016 року позивачку звільнено з роботи, однак повний розрахунок відповідачем не проведено, тому останній має перед ОСОБА_1 не погашену заборгованість із заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати в загальному розмірі 41013,80 гривень.
Позивачка просила суд стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 25380,48 грн та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 15633,32 грн.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати – задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 39830,74 гривень, що складається з:
- заборгованості по заробітній платі (включаючи грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та грошову допомогу) – 24634,23 гривень;
- компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 15196,51 гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу, утримати з необхідних сум податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 963,72 гривень.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», подав апеляційну скаргу, просив скасувати частково рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2024 року по справі №236/436/24 і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову в частині стягнення заробітної плати за період з червня по серпень 2016 року та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати за період з червня по серпень 2016 року відмовити, здійснити перерозподіл судових витрат з оплати судового збору по першій та апеляційній інстанціям.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставини, що мають значення для справи та не врахування всіх доказів та пояснень відповідача.
Заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за період роботи з лютого 2016 року по червень 2016 року в ДП «Донецька залізниця», яка була передана до АТ «Укрзалізниця» з непідконтрольній Україні території складала 15755,20 грн (сума визначена після утримання податків на доходи та інших зборів, які були сплачені у повному обсязі). Станом на 14.09.2016 року частина заборгованості у розмірі 2985,00 грн була перерахована ОСОБА_1 на ПАТ «АБ «ЕКСПРЕС-БАНК», тобто заборгованість на дату подачі позовної заяви складала 12770,20 грн. 
Стосовно вказаної в позовній заяві ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за час її роботи у виробничому підрозділі «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» в період з 15.07.2016 року по 16.08.2016 року у сумі 9616,32 грн (липень 2016 року – 4373,83 грн, серпень – 4496,24 грн, вересень (винагорода за підсумками року) – 746,25 грн), сума заборгованості вказана нею з урахуванням податків на доходи та інших зборів. 
Заробітна плата з вже здійсненим утриманням податків на доходи та інших зборів за період з 15.07.2016 року по 16.08.2016 року у розмірі 7783,30 грн була перерахована ОСОБА_1 ПАТ «АБ «ЕКСПРЕС-БАНК», тому заборгованість на дату подачі позовної заяви відсутня. 
Для підтвердження відсутності заборгованості по заробітній платі за вказаний вище період апелянтом надаються наступні документи: довідка про доходи ОСОБА_1 за період липень - вересень 2016 року; копії платіжних відомостей підтверджуючих перерахування ОСОБА_1 на ПАТ «АБ «ЕКСПРЕС-БАНК» нарахованої заробітної плати. Дані докази були направлені 17.03.2022 року на електронну адресу Краснолиманського міського суду Донецької області, який прийняв позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, але у зв`язку з збройною агресією проти України, підсудність Краснолиманського міського суду Донецької області була передана Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська. У зв`язку з збройною агресією проти України, частина документації, в тому числі фінансової, була втрачена та знищена, на підставі чого не була додана до відзиву на позовну заяву до Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.
Позивачем не надано доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, крім розрахунків заробітної плати за березень - вересень 2016 року.
Від позивачки відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення 
суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 01.10.2013 року по 16.08.2016 року, враховуючи, що з 15.07.2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, як наслідок позивача переведено до виробничого підрозділу «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с. 10-16).
Згідно з наказом (розпорядженням) №19-ОС від 16.08.2016 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 16.08.2016 року звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 17, 18).
З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 видно, що їй нараховано заробітну плату за березень 2016 року в розмірі 4870,47 грн, квітень 2016 року – 4754,62 грн, травень 2016 року – 3921,15 грн, червень 2016 року – 2267,92 грн, липень 2016 року – 4373,83 грн, серпень 2016 року – 4496,24 грн, вересень 2016 року – 746,25 грн (а.с. 19-25).
Відповідно до наведеного позивачкою розрахунку розмір компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін за період з березня по вересень 2016 року включно складає 15633,32 грн (а.с. 1зв).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в певному обсязі.
З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись в повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.
Відповідно до частин першої, сьомої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та 
фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.
Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 19.10.2000 року підприємства, установи і організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у т.ч. з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно із ст.2 цього Закону компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати визначений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (з урахуванням змін та доповнень за постановами від 09.08.2001 року №958 та від 31.03.2003 №430) з наступними змінами: відповідно до п.4 Постанови КМУ №159 від 21.02.2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) прирості індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 01.10.2013 року по 16.08.2016 року.
Згідно з наказом (розпорядженням) №19-ОС від 16.08.2016 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 16.08.2016 року звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.
З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 видно, що їй нараховано заробітну плату за березень 2016 року в розмірі 4870,47 грн, квітень 2016 року – 4754,62 грн, травень 2016 року – 3921,15 грн, червень 2016 року – 2267,92 грн, липень 2016 року – 4373,83 грн, серпень 2016 року – 4496,24 грн, вересень 2016 року – 746,25 грн, з якої не утримано відповідні податки та інші обов`язкові платежі.
Відповідно до наведеного позивачкою розрахунку розмір компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін за період з березня 2016 року по вересень 2016 року включно складає 15633,32 грн.
Разом з тим судом першої інстанції було вірно встановлено, що відповідачем було здійснено перерахування позивачці заробітної плати за вересень 2016 року.
До апеляційної скарги відповідачем додано наступні документи: довідка про доходи ОСОБА_1 за період липень - вересень 2016 року (а.с. 81); зведену відомість на виплату заборгованості за період лютий-червень 2016 року по ДП «Донецька залізниця» станом на 14 вересня 2016 року, складену щодо ОСОБА_1 (а.с. 82) копії платіжних відомостей №56, 88, 31, 31б (а.с. 83-84, 85-86, 87-88, 89), які він просив долучити як докази до справи.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що дані докази були направлені 17.03.2022 року на електронну адресу Краснолиманського міського суду Донецької області як додатки до відзиву, але у зв`язку з збройною агресією проти України, підсудність Краснолиманського міського суду Донецької області була передана Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.
Розглядаючи заявлене апелянтом клопотання про долучення доказів, апеляційний суд виходить з наступного. 
Дійсно, відповідно до розпорядження Верховного Суду №7/0/9-22 від 14.03.2022 року змінено підсудність Краснолиманського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська. 
17 березня 2022 року відзив АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на позовну заяву ОСОБА_1 був направлений на електронну адресу Краснолиманського міського суду Донецької області (а.с. 79).
З довідки про доходи та зведеної відомості вбачається, що дата складення цих документів є 08 січня 2025 року, тобто фактично після складення судом оскаржуваного рішення від 20 грудня 2024 року.
Разом з тим, платіжні відомості №56, 88, 31, 31б є складеними у 2016 році, та віднесені до додатків до відзиву на позовну заяву, що датований 17 березня 2022 року.
Керуючись наведеним вище, апеляційний суд відмовляє у прийнятті в якості доказів довідки про доходи та зведеної відомості, що датовані 08 січня 2025 року, проте приймає у якості доказів платіжні відомості №56, 88, 31, 31б, оскільки вони не могли бути подані відповідачем на час винесення рішення суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до платіжної відомості №56  ОСОБА_1 виплачено заборгованість за заробітною платою за період з лютого по червень 2016 року - 2985,00 грн (а.с. 83зв).
Відповідно до платіжної відомості №88 ОСОБА_1 виплачено за липень 2016 року заробітну плату - 3520,93 грн (а.с. 85зв).
Відповідно до платіжної відомості №31 ОСОБА_1 виплачено за серпень 2016 року заробітну плату - 3650,45 грн (а.с. 88зв).
Відповідно до платіжної відомості №31б ОСОБА_1 виплачено за вересень 2016 року заробітну плату – 611,92 грн (а.с. 89).
Виплату заробітної плату за вересень було враховано судом першої інстанції та виключено з сум заборгованості. Інші виплати, наведені у платіжних відомостях №56, №88, №31, судом першої інстанції не враховано.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем було повністю погашено заборгованість із заробітної плати за липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 року та частково погашено заборгованість за березень 2016 року у розмірі 2985,00 грн, загальна сума заборгованості по заробітній платі становить 12026,46 грн.
Отже, враховуючи зменшення суми заборгованості, сума компенсації за порушення строків виплати заробітної плати також підлягає зменшенню до суми 7324,02 грн.
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів, проте помилився при визначенні розміру цих сум.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що частково заслуговують на увагу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону. 
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати та судових витрат. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, 
звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 468,22 грн.
Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмір 1156,46 грн (а.с. 90), позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги мають бути компенсовані відповідачу за рахунок держави в розмірі 610,84 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2024 року – змінити. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 19350,48 гривень, що складається з:
- заборгованості по заробітній платі (включаючи грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та грошову допомогу) – 12026,46 гривень;
- компенсації за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 7324,02 гривень.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 468,22 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 610,84 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: