ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/13640/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 в адміністративній справі №160/13640/24  (суддя Букіна Л.Є.)  за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
в с т а н о в и В:

У травні 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03.05.2024 року № 045750027567 про відмову у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період трудової з 21.07.80 по 26.09.86, з 04.05.87 по 10.05.88, з 10.05.88 по 16.03.92, з 15.03.94 по 19.10.94, з 24.10.94 по 03.11.95, з 04.11.95 по 01.12.2001, з 02.01.2002 по 01.10.2003, з 01.10.2003 по 07.03.2008 року згідно із трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1980 року та з 11.03.2008 по 22.09.2009, з 06.12.2019 по 11.09.2023, з 18.09.2023 по 26.04.2024 року згідно із трудової книжки (дублікат) НОМЕР_2 від 11.03.2008 року до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та призначити пенсію за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 26.04.2024 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2024   адміністративний позов задоволено частково.
Визнатно протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03.05.2024 року № 045750027567 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності згідно із трудової книжки НОМЕР_1 та НОМЕР_2  (дублікат) з урахуванням вже зарахованого стажу та повторно розглянути подану заяву від 26.04.2024 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне  управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області подало  апеляційну скаргу, в якій просили прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що  загальний страховий стаж позивачки, за наслідками розгляду поданих документів, склав 25 років 05 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. До страхового стажу Позивача враховано всі періоди згідно наданих документів.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою від 26.04.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішеннями відповідача-2 від 03.05.2024 року № 045750027567  позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у нього необхідного страхового стажу (30 років при наявних 25 років 05 місяців 15 днів). 
При цьому, у рішенні не зазначено, які періоди не зараховані до страхового стажу та за яких підстав. Не зазначено цього й відповідачами під час розгляду справи у суді.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.
          Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються  Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991  та  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003  (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої  статті 8 Закону №1058-IV  право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у  статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частина третя  статті 4 Закону № 1058-IV  визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною першою  статті 9 Закону № 1058-IV  передбачено, що відповідно до цього  Закону  в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою  статті 26 Закону №1058-IV  визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до частини другої  статті 26 Закону №1058-IV  у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Відповідно до частини першої  статті 24 Закону № 1058-IV  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом частини другої  статті 24 Закону № 1058-IV  страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої  статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до  статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII  (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За приписами  статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі  статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637  (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Наведені норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до матеріалів справи долучено копії трудової книжки НОМЕР_1 та НОМЕР_2  (дублікат), а також протокол розрахунку стажу позивача, які у взаємозв`язку свідчать про те, що до страхового стажу позивача зараховані не всі періоди її трудової діяльності, а саме з 21.07.80 по 26.09.86, з 04.05.87 по 10.05.88, з 10.05.88 по 16.03.92, з 15.03.94 по 19.10.94, з 24.10.94 по 03.11.95, з 04.11.95 по 01.12.2001, з 02.01.2002 по 01.10.2003, з 01.10.2003 по 07.03.2008 року згідно із трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1980 року та з 11.03.2008 по 22.09.2009, з 06.12.2019 по 11.09.2023, з 18.09.2023 по 26.04.2024 року. 
За приписами частини третьої  статті 44 Закону №1058-IV  органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області, маючи сумніви щодо підтвердження факту наявності у позивача необхідного страхового стажу, враховуючи конкретні обставини цієї справи, мало право на звернення до підприємства, в якому працював останній, із вимогою про надання необхідних додаткових документів, здійснення відповідної перевірки достовірності поданих відомостей та умов праці, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, проте доказів вчинення таких дій суб`єктом владних повноважень у ході судового розгляду надано не було.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області та з метою відновлення порушеного права позивача зобов`язав останнього повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 26.04.2024, врахувавши правовий висновок суду.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необхідність покладення дій зобов`язального характеру саме Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, оскільки заява позивача про призначення пенсії за віком з доданими документами по суті розглядалась цим територіальним органом і рішення приймалось саме ним.
Згідно ч. 1  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст.ст.  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області -залишити без задоволення. 
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 - залишити без змін. 
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова