ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2025 року
м. Київ
Справа № 756/170/21
Провадження № 61-17322св24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білас Любові Вікторівни на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року в складі судді Майбоженко А. М.та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року в складі колегії суддів Болотова Є. В., Музичко С. Г., Олійника В. І.
 
за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року .
Заява обґрунтована тим, що на момент ухвалення рішення від 21 липня 2022 року в справі № 756/170/21 Оболонським районним судом м.  Києва не було враховано обставини, встановлені в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року, про те, що ОСОБА_1 не є боржником перед ОСОБА_2 .
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, постанови апеляційного суду
14 лютого 2024 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року залишено без задоволення.
13 листопада 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що обставини, на які ОСОБА_1 посилається в заяві про перегляд рішення, не є нововиявленими.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
23 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Білас Л. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду:
- від 19 вересня 2018 року в справі № 2-190/2011, від 06 березня 2019 року в справі № 755/21917/14-ц, від 19 вересня 2018 року в справі № 200/9663/16-ц, від 15 липня 2020 року в справі № 466/543/14-ц, від 15 липня 2020 року в справі № 2-215/11, від 17 травня 2023 року в справі № 357/9196/18, від 16 серпня 2023 року справі № 299/1923/16-ц, від 30 червня 2020 року в справі № 19/028-10/13, про розгляд заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами;
- від 02 жовтня 2018 року в справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року в справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/2101/17, про стандарти доказування в справі.
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів не відповідають дійсності, спростовуються матеріалами справи та вказують на вибіркове й часткове дослідження доказів, обставин справи. 
Судами не розглянуто заяву ОСОБА_1 про застосування позовної давності та не враховано відповідних висновків Верховного Суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20, від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/11.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін. 
Фактичні обставини справи
Між  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладені договори позики, за умовами яких останньому було надано в позику грошові кошти 05 лютого 2008 року в розмірі 18 000,00 доларів США; 01 квітня 2008 року - в розмірі 5 500,00 доларів США, 13 червня 2008 року - 700,00 доларів США, які він зобов`язався повернути до 31 грудня 2010 року, що підтверджується борговими розписками.
21 травня 2013 року заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва (провадження № 2/756/2775/13), яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договорами позики в розмірі 24 200,00 доларів США, що за офіційним курсом на день ухвалення рішення становить 193 358,00 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 11 679,45 грн, а всього - 205 037,45 грн.
16 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписано договір про розстрочку виконання грошових зобов`язань, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язався повернути 24 200,00 доларів США, що в еквіваленті до гривні станом на 2013 рік становило 193 438,00 грн, у строк до 31 грудня 2017 року.
У цьому ж договорі сторони обумовили те, що кредитор надає боржнику розстрочку про повернення грошових коштів строком на три роки та які боржник зобов`язується сплачувати кредитору в твердій грошовій готівкою щомісячно в сумі 5 000,00 грн.
До 01 серпня 2017 року відповідач сплачував кошти, обумовлені договором та сплатив всього (за його підрахунком) 202 500,00 грн. Вважав, що свої зобов`язання виконав, оскільки повернув суму гривневого еквіваленту боргу, визначеного у договорі (193 438,00 грн), а позивачка вказує на те, що у валюті зобов`язання відповідачем (долар США) сплачено всього 11 358,57 доларів, що значно менше суми запозичених коштів.
21 липня 2022 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва в справі № 756/170/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та стягнуто з відповідача: основний борг за договором позики в розмірі 12 841,43 доларів США, 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 1 155,73 доларів США та сплачений судовий збір у розмірі 10 510,00 грн.
Нововиявленою обставиною в справі ОСОБА_1 вважає те, що в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року встановлено, що рішення суду про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 виконане в повному обсязі, а тому позивачка не мала право на повторне пред`явлення вимог за договором позики. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною другою статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 424 заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, й вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata- принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOVv. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Отже, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року в справі № 756/170/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за та стягнуто з відповідача: основний борг за договором позики в розмірі 12 841,43 доларів США, 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 1 155,73 доларів США та сплачений судовий збір у розмірі 10 510,00 грн.
Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення суду від 21 липня 2022 року за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 зазначив, що в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року встановлено, що рішення суду про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 виконане в повному обсязі, а тому позивачка не мала право на повторне пред`явлення вимог за договором позики. Цю обставину заявник вважає нововиявленою, яка підтверджує, що він не є боржником перед ОСОБА_2 .
Так, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року в справі № 756/616/13 задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Скасовано арешт, накладений на транспортний засіб ОСОБА_1 . У цій ухвалі зазначено, що в судовому засіданні було встановлено, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2013 року, яке набрало законної сили, виконано в повному обсязі.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів про те, що зазначена обставина в силу вимог статті 423 ЦПК України не є нововиявленою, оскільки на момент ухвалення рішення 21 липня 2022 року ухвала суду від 01 вересня 2022 року не існувала.
Крім того, обставина про те, що рішення суду від 21 травня 2013 року про стягнення боргу повністю виконане, боржником перевірялась судом під час вирішення справи № 756/170/21 у рішенні, яке просить переглянути відповідач. Суди встановили, що між сторонами були укладені договори позики, за умовами яких відповідачу було надано в позику грошові кошти: 05 лютого 2008 року в розмірі 18 000,00 доларів США, 01 квітня 2008 року - в розмірі 5 500,00 доларів США, 13 червня 2008 року - 700,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 31 грудня 2010 року, що підтверджується борговими розписками.
Після набрання чинності заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2013 року про стягнення боргу, 16 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було підписано договір про розстрочку виконання грошових зобов`язань, згідно з якою ОСОБА_1 зобов`язався повернути 24 200,00 доларів США, що станом на 2013 рік становило 193 438,00 грн у строк до 31 грудня 2017 року.
У цьому ж договорі сторони обумовили те, що кредитор надає боржнику розстрочку про повернення грошових коштів строком на три роки та які боржник зобов`язується сплачувати кредитору у твердій грошовій готівкою щомісячно в розмірі 5 000,00 грн.
До 01 серпня 2017 року відповідач сплачував кошти, обумовлені договором та сплатив всього (за його підрахунком) 202 500,00 грн. Відповідач вважав, що свої зобов`язання виконав, оскільки повернув суму гривневого еквіваленту боргу, визначеного у договорі (193 438,00 грн), а позивачка вказувала на те, що у валюті зобов`язання відповідачем (долар США) сплачено всього 11 358,57 доларів, що значно менше суми запозичених коштів.
Враховуючи, що у судовому засіданні установлено те, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за укладеними із ОСОБА_2 договорами позики та не повернув взяті у борг грошові кошти в повному обсязі, суди виснували, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договорами позики станом на 19 серпня 2021 року склала: 12 841,43 доларів США, 3 % річних за користування грошовими коштами складає 11 155,73 доларів США.
Відтак висновок суду першої інстанції про те, що ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2022 року не є нововиявленою обставиною в розумінні статті 423 ЦПК України є обґрунтованим.
Такі висновки не суперечать постановам Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в справі № 2-190/2011, від 06 березня 2019 року в справі № 755/21917/14-ц, від 19 вересня 2018 року в справі № 200/9663/16-ц, від 15 липня 2020 року в справі № 466/543/14-ц, від 15 липня 2020 року в справі № 2-215/11, від 17 травня 2023 року в справі № 357/9196/18, від 16 серпня 2023 року в справі № 299/1923/16-ц, від 30 червня 2020 року в справі № 19/028-10/13, про розгляд заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, на які посилається заявник в касаційній скарзі.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суди помилково не застосували в справі позовну давність, стосуються розгляду справи по суті, тому під час перевірки судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами не досліджуються.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд керується тим, що в справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
Інші доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують, вони зводяться до власного тлумачення норм права, власної оцінки доказів та незгоди з судовими рішеннями і спростовуються матеріалами справи.
Суд враховує позицію ЄСПЛ, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білас Любові Вікторівни залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. М. Ситнік     В. М. Ігнатенко      І. М. Фаловська