СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року                                      м. Харків                        Справа № 917/8/20  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.
та представників учасників справи:
прокурора - Н.В. Горгуль (в залі суду)
позивача - не з`явився
відповідача -  не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Перхуна Олександра Михайловича (вх.№1476П/1-43) на рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 (суддя Д.М. Сірош, повний текст складено 27.05.2025) у справі №917/8/20
за позовом Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області (вул. Старо-Троїцька, 13, м.Лубни, Полтавська область, 37500),
в інтересах держави в особі Хорольської міської ради, вулиця 1 Травня, будинок, 4, місто Хорол, Лубенський р-н, Полтавська обл., 37800
до фізичної особи-підприємця Перхуна Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 ),
про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, стягнення шкоди у сумі 12207,01 грн,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації до ФОП Перхуна О.М. з позовом, в якому просив суд:
1. Зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0921 га, без кадастрового номера, державної власності, розташованої у межах прибережної захисної смуги водного об`єкта - ставка за межами населених пунктів на території Староаврамівської сільської ради, розташованої за адресою: автодорога Київ-Харків-Довжанській 234 км+300 м. Хорольського району Полтавської області, б/н, шляхом демонтажу розміщених на ній об`єктів нерухомого майна: господарських будівель: будинку мисливця, кухні, підсобного приміщення, нової сауни, альтанки;
2. Стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (з урахуванням уточнення про правонаступництво) шкоду на загальну суму 12207,01 грн, завдану внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та використяння її не за цільовим призначенням.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.08.2023 у справі №917/8/20 позов задоволено повністю.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 рішення Господарського суду Полтавської області від 15.08.2023 у справі №917/8/20 залишено без змін.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 26.11.2024 задовольнив касаційну скаргу ФОП Перхуна О.М., скасував постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 та рішення Господарського суду Полтавської області від 15.08.2023 у справі №917/8/20, справу передав на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.
У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що господарський суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації про стягнення з ФОП Перхуна О. М. на користь місцевого бюджету Хорольської міської ради завданої шкоди на загальну суму 12 207,01 грн, не врахував того, що   Хорольська міська рада залучена до участі у справі № 917/8/20 як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача, та помилково ухвалив рішення на користь третьої особи, водночас апеляційний господарський суд наведені процесуальні порушення не усунув.
Під час нового розгляду справи ухвалою від 19.02.2025 господарський суд замінив позивача у справі - Полтавську обласну державну адміністрацію на Хорольську міську раду.
За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі №917/8/20 позов задоволено.
Зобов`язано фізичну особу-підприємця Перхуна О.М. звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом демонтажу розміщених на ній об`єктів нерухомого майна: господарських будівель: будинку мисливця, кухні, підсобного приміщення, нової сауни, альтанки.
Стягнуто з відповідача на користь місцевого бюджету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (з урахуванням уточнення про правонаступництво) завдану шкоду на загальну суму 12207,01 грн та понесені витрати на сплату судового збору в сумі 3 842,00 грн.
В обґрунтування вказаного рішення господарський суд зазначив наступне:
- відповідач використовує спірну земельну ділянку за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади про її передачу у власність або надання у користування та за відсутності відповідного правочину, що є порушенням статей 125, 126 Земельного кодексу України;
- наявність протиправної поведінки в діях відповідача характеризується користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, відсутністю сплати в повному обсязі коштів за використання вказаної земельної ділянки; наявність збитків характеризується недоотриманням бюджетом орендної плати за користування землею; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками характеризується свідомою протиправною бездіяльністю зі сторони відповідача та відсутності оплати за самовільне користування земельною ділянкою, в результаті чого бюджет поніс збитки у вигляді недоотриманих коштів; вина відповідача характеризується тим, що ним умисно здійснено самовільне зайняття земельної ділянки водного фонду та її використання не за цільовим призначенням;
- відповідно до пункту 24 розділу "Перехідні положення" Земельного кодексу України спірна земельна ділянка вважається комунальною власністю територіальної громади в особі Хорольської міської ради.
ФОП Перхун О.М. з рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 року по справі №917/8/20 та залишити позов Першого заступника і керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Хорольської міської ради без розгляду.
В обґрунтування скарги заявник зазначає наступне: 
- всупереч вимогам ст.23 Закону України «Про прокуратуру», після заміни позивача у справі прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів Хорольської міської ради в суді, а судом першої інстанції не перевірено наявність вказаних повноважень та не надано відповідного обґрунтування рішення у справі за участю прокурора, отже, місцевий господарський суд мав залишити позовну заяву без розгляду, у відповідності до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк прокурору та позивачу для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення вказаної ухвали. Призначено справу до розгляду на "20" серпня 2025 р. об 11:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132. 
01.08.2025 перший заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області надіслав поштою додаткові пояснення (вх. № 9416 від 04.08.2025), в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду - без змін. 
У поясненнях вказаний учасник справи зазначає наступне: 
- до пред`явлення позовної заяви у даній справі органами прокуратури направлявся лист до Полтавської обласної державної адміністрації у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру», в якому викладено обставини порушення інтересів держави з пропозицією самостійно звернутися до суду, проте з відповіді Полтавської ОДА встановлено, що остання не має наміру самостійно звертатися до суду; в подальшому, у відповідності до ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», Лубенською місцевою прокуратурою попередньо повідомлено Полтавську обласну державну адміністрацію про здійснення представництва її інтересів у суді за даним позовом;
- відповідно до ст.52 ГПК України, усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив, таким чином, якщо особа, правонаступником якої стала інша особа, у межах наданих їх повноважень свідомо відмовилася від реалізації певного процесуального права, в даному випадку самостійного звернення до суду з відповідним позовом, то така відмова є юридично значущою та зобов`язує і правонаступника, тобто правонаступник не може повторно ініціювати подання позову, якщо його правопопередник уже чітко заявив про намір не реалізовувати це право в межах тієї ж справи - така позиція узгоджується з принципами правової визначеності та стабільності процесу, сприяє запобіганню затягуванню розгляду справи.
11.08.2025 до суду надійшла заява ФОП Перхуна О.М. про розгляд апеляційної скарги без його участі. Заявник зазначає про підтримання вимог апеляційної скарги та про відсутність доповнень.
У судовому засіданні 20.08.2025 прокурор підтримав правову позицію, викладену в поясненнях Лубенської окружної прокуратури Полтавської області.
Позивач та відповідач не скористалися своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні.
Враховуючи, що явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалася обов`язковою, а також з огляду на положення ч. 11 - 13 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що неявка представників позивача та відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутнього в судовому засіданні прокурора, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, зазначає наступне.
31.03.2006 між Хорольською районною державною адміністрацією в особі виконуючого обов`язки голови адміністрації Максимова В. О. та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки комерційного призначення із земель державної власності площею 0,0380 га без кадастрового номера, що знаходиться на території Староаврамівської сільської ради. Зазначена земельна ділянка площею 0,0380 га без кадастрового номера розташована поблизу водного об`єкта - ставка площею 0,8638 га з гідротехнічною спорудою площею 0,0921 га у складі сусідньої земельної ділянки площею 114,5 га з кадастровим номером 5324885400:00:002:0001, яка надана на праві постійного користування Державному навчальному закладу "Міжрегіональний центр професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців" із земель сільськогосподарського призначення за видом використання: для ведення дослідних і навчальних цілей.
Як встановлено місцевим господарським судом та не спростовується апелянтом, у період із 01.01.2006 до 08.06.2006 відповідач на орендованій земельній ділянці державної власності в межах прибережної захисної смуги водного об`єкта збудував нежитлову будівлю - сауну із господарськими спорудами загальною площею 84,5 м2, право на яку посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.06.2006 серії ЯЯЯ №898488.
Лубенська місцева прокуратура Полтавської області під час опрацювання відомостей, отриманих в ході досудового розслідування кримінального провадження від 01.09.2017 №     42018171240000106, установила наявність підстав для представництва інтересів держави в суді у зв`язку із порушенням ФОП Перхуном О. М вимог земельного законодавства в частині самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0921 га, розташованої за межами населених пунктів на території Староаврамівської сільської ради за адресою: автодорога Київ-Харків-Довжанський 234 км + 300 м., Хорольський район, Полтавська область.
08.01.2020 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява прокурора, подана в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, в якій прокурор зазначав, що ФОП Перхун О. М. у період із 2013 року до 2018 року самовільно зайняв додаткову земельну ділянку із земель прибережної захисної смуги водного об`єкта (ставка) за межами населених пунктів Староаврамівської сільської ради. Прокурор зазначав, що ФОП Перхун О. М. не мав жодних дозволів та рішень уповноважених органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу йому у власність або в користування земельної ділянки площею 0,0921 га. При цьому, як зазначав Прокурор, відповідач використовував самовільно зайняту земельну ділянку в межах прибережної захисної смуги водного об`єкта (ставка) разом із гідротехнічною спорудою не за цільовим призначенням. Крім того, за доводами Прокурора, ФОП Перхун  О.М. самочинно обгородив парканом земельну ділянку та розмістив на ній територію господарського двору, вимостивши поверхню землі тротуарною плиткою. Прокурор також зазначав, що відповідач самовільно побудував на березі водного об`єкта (ставка з гідроспорудою) на відстані близько 2- 3 м від урізу води об`єкти нерухомості комерційного призначення - капітальні господарські будівлі: будинок мисливця, кухню, підсобне приміщення, нову сауну, альтанку, які нерозривно пов`язані фундаментом із самовільно зайнятою земельною ділянкою.
За доводами прокурора, шкода, заподіяна внаслідок самовільного використання земельної ділянки площею 0,0921 га, становить 165,45 грн, що підтверджується розрахунком від 05.02.2018; водночас шкода, заподіяна внаслідок використання земельної ділянки площею 0,0921 га не за цільовим призначенням, становить 12 041,56 грн, що підтверджується розрахунком спеціалістів Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.08.2023 у справі № 917/8/20 (суддя Солодюк О. В.) позов задоволено повністю.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 рішення Господарського суду Полтавської області від 15.08.2023 у справі № 917/8/20 залишено без змін.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 26.11.2024 скасував постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 та рішення Господарського суду Полтавської області від 15.08.2023 у справі № 917/8/20, справу передав на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.
За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі №917/8/20 позов задоволено - з наведених вище підстав.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ФОП Перхуна О.М., заявник не наводить заперечень стосовно правильності вирішення місцевим господарським судом спору по суті, але водночас наполягає на тому, що всупереч вимогам ст.23 Закону України «Про прокуратуру», після заміни позивача у справі прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів Хорольської міської ради в суді, а судом першої інстанції не перевірено наявність вказаних повноважень та не надано відповідного обґрунтування рішення у справі за участю прокурора, отже, на думку скаржника, місцевий господарський суд мав залишити позовну заяву без розгляду, у відповідності до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший, другий частини третьої  статті 23 Закону України «Про прокуратуру»); наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетентний    орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої  статті 23 Закону України «Про прокуратуру»); прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача; оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах; якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність компетентного органу, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої  статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого  статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.    
У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19)).
Як було встановлено вище, позов у справі № 917/8/20 було подано першим заступником керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації. 
В обґрунтування підстав представництва прокурор із посиланням на ч.5 ст.122 Земельного кодексу України зазначав, що органом, який наділений повноваженнями розпоряджатись спірною земельною ділянкою водного фонду у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, є Полтавська обласна державна адміністрація - оскільки відповідна земельна ділянка знаходиться за межами населених пунктів на території Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області.
Апелянт не спростовує тих обставин, що при зверненні з позовом у даній справі прокурор дотримався відповідного порядку, встановленого ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та належним чином обґрунтував наявність підстав для представництва в суді інтересів держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, яка самостійно не вжила заходів щодо повернення самовільно зайнятої земельної ділянки державної власності із чужого незаконного володіння. Як вбачається з матеріалів справи, Полтавська обласна державна адміністрація під час судового розгляду справи підтримала позовні вимоги прокурора та просила їх задовольнити (пояснення від 29.09.2020, т.1, а.с.154).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №721-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області» було, зокрема, створено Хорольську територіальну громаду з адміністративним центром - м.Хорол; до складу вказаної громади увійшло в тому числі с.Староаврамівка Хорольського району.
27.05.2021 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», відповідно до якого внесено зміни до  статті 122 ЗК України, зокрема змінено осіб, які є розпорядниками окремих категорій земель, а також доповнено Перехідні положення ЗК України пунктом 24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.
Отже, як встановлено місцевим господарським судом під час нового розгляду справи, у зв`язку з законодавчими змінами Полтавська обласна державна адміністрація не є розпорядником спірної земельної ділянки, натомість її власником є Хорольська міська рада. Саме з цих підстав ухвалою від 19.02.2025 господарський суд замінив позивача у справі - Полтавську обласну державну адміністрацію на Хорольську міську раду. 
Заперечень щодо правомірності такого правонаступництва відповідачем під час розгляду справи не наводилося. 
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, у касаційній скарзі на постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 та рішення Господарського суду Полтавської області від 15.08.2023 у справі №917/8/20, ФОП Перхун О.М. посилався на те, що правонаступником Староаврамівської сільської ради є Хорольська міська рада, а відповідно до пункту 24 розділу "Перехідні положення" Земельного кодексу України спірна земельна ділянка вважається комунальною власністю територіальної громади в особі Хорольської міської ради, однак суд першої інстанції всупереч вимогам статті 52 Господарського процесуального кодексу України не залучив до участі у справі правонаступника та не постановив ухвалу про заміну Полтавської обласної державної адміністрації на її правонаступника - територіальну громаду в особі Хорольської міської ради.
Як уже зазначалося, Верховний Суд у постанові від 26.11.2024 погодився із наведеними доводами ФОП Перхуна О.М., і саме це стало підставою для скасування рішення суду першої інстанції та постанови Східного апеляційного господарського суду та передання справи до Господарського суду Полтавської області на новий розгляд, під час якого суд здійснив заміну позивача правонаступником.
Відповідно до ч.2 ст.52 ГПК України, усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
В ухвалі Верховного Суду від 20 січня 2022 року у справі № 466/9577/18 (провадження № 61-398ск22) суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження у справі, погодився з висновками апеляційного суду про задоволення клопотання Львівської обласної прокуратури про заміну учасника справи (позивача - особи, яка є розпорядником майна та на користь якої можна було б витребувати спірну земельну ділянку при умові задоволення позову) його правонаступником: Кабінет Міністрів України на його правонаступника - Львівську обласну державну адміністрацію, відповідно до положень  статті 55 ЦПК України  та  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», що набрав чинності 27 травня 2021 року. Верховний Суд відхилив доводи заявника касаційної скарги про те, що заміна сторони здійснюється в справі за позовом прокурора, який не є самостійним позивачем, а лише здійснює представництво позивача в суді, внаслідок чого до спірних правовідносин мають бути застосовані й інші законодавчі норми, якими врегульовано порядок здійснення представництва в суді прокурором конкретного органу.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 169/1080/18 (провадження № 61-15437св21) колегія суддів також задовольнила клопотання прокуратури про заміну учасника справи (позивача) його правонаступником: Кабінет Міністрів України на його правонаступника - Волинську обласну державну адміністрацію, відповідно до положень  статті 55 ЦПК України  та  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».
Отже, у даній справі №917/8/20 права та обов`язки Полтавської обласної державної адміністрації як позивача перейшли до Хорольської міської ради. Відповідно, прокурор продовжує представництво інтересів держави в особі зазначеного органу місцевого самоврядування. 
Можливість представництва прокурором у суді інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування,  до компетенції якого належать повноваження щодо захисту прав та інтересів територіальної громади та який не перебуває у договірних відносинах з відповідачем, можливість стягнення на користь цього органу заявлених до стягнення грошових коштів, підтверджена висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 серпня 2024 року у справі № 918/1188/23.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, на яку посилається апелянт, зазначено, що якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень  пункту  2 частини першої  статті 226 ГПК України.
Проте, як було встановлено під час апеляційного провадження, у даній справі наявні підстави для представництва прокурором у суді інтересів держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації (при зверненні з позовом), а в подальшому - в особі Хорольської міської ради (після заміни позивача правонаступником згідно з ухвалою господарського суду від 19.02.2025). 
Відповідно, відсутні підстави для задоволення вимог апелянта про скасування оскаржуваного рішення та залишення позовної заяви прокурора без розгляду.
Жодних інших аргументів, що могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, заявником не наведено.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Перхуна Олександра Михайловича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 14.05.2025 у справі №917/8/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.08.2025.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           О.В. Плахов