П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/29699/24	

Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                                        Повний текст судового рішення складений 30.12.2024

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

23.09.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні їй пенсії від 02.10.2023 №155050003967; зобов`язання зарахувати до її загального стажу роботи: період роботи з 15.08.1980 по 01.01.1991 в пільговому обчисленні один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і 6 місяців роботи, період навчання з 01.09.1978 по 30.07.1980, період роботи з 01.01.1991 по 21.06.1991, з 03.10.1991 по 24.09.1995, з 01.06.1996 по 31.12.1998 та призначити пенсію за віком, починаючи з дня звернення, а саме - 26.09.2023. 
В обґрунтування позову зазначено, що позивачка (у віці 62 роки), звернулася до пенсійного органу із заявою для призначення пенсії за віком, однак, рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області було відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу 28 років, який дає право на призначення такого виду пенсії. При цьому, пенсійним органом не зараховано до трудового стажу: період навчання з 01.09.1978 по 30.07.1980; період роботи на території рф з 03.10.1981 по 24.09.1995. Крім того, пенсійний фонд повідомив, що з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991. Також, згідно записів до трудової книжки колгоспника, з 01.06.1996 по 25.03.2006, позивачка була членом КСП України Миколаївського району Одеської області, однак, зазначений період роботи до страхового стажу зараховано частково. На думку позивачки, зазначені періоди протиправно не зараховано пенсійним фондом до її загального страхового стажу, що порушує право на соціальний захист. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову в призначенні пенсії від 02.10.2023 №155050003967; зобов`язано ГУ ФФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу період роботи позивачки з 15.08.1980 по 01.01.1991 у районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі з розрахунку один місяць служби за півтора місяці, періоди роботи у КСП «Україна» з 01.06.1996 по 31.12.1998 за фактичною тривалістю, періоди роботи з 03.10.1991 по 24.09.1995, період навчання позивача з 01.09.1978 по 30.07.1980 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2023 про призначення пенсії за віком; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком, оскільки дії такого характеру можуть мати ознаки втручання у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду, у зв`язку з чим, з метою ефективного захисту порушених прав позивачки, зобов`язав управління пенсійного органу повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги, управління зазначає щодо правомірності рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України №1058-IV з підстав відсутності необхідного страхового стажу 28 років (на момент звернення із заявою про призначення пенсії стаж становив 12 років 09 місяці 1 день). На думку апелянта, неможливо зарахувати до страхового стажу позивачки період її роботи у колгоспі з 01.06.1996 по 31.12.1998, оскільки  в трудовій книжці колгоспника неналежним чином оформлені записи про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів. Також, не підлягає зарахуванню період роботи з 15.08.1980 по 01.01.1991 у районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі з розрахунку один місяць служби за півтора місяці, оскільки пільгове обчислення стажу роботи проводиться на підставі трудової книжки, письмового трудового договору або довідки, в яких зазначено, що в період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівнених до районів Крайньої Півночі, на особу поширюються такі пільги. З огляду на те, що в записі трудової книжки про звільнення з роботи відсутній номер наказу, а  в архівній довідці від 13.10.2008 (в записі про прийняття на роботу) ім`я та по батькові заявниці записано зі скороченням, не зараховується до страхового стажу період роботи на території рф з 03.10.1991 по 24.09.1995. Разом з тим, управління не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування до стажу періоду навчання з 01.09.1978 по 30.07.1980, оскільки в свідоцтві відсутня дата видачі та наявні виправлення в імені. 
Крім того, на думку апелянта, вимоги зобов`язального характеру в даній справі не можуть бути покладені на ГУ ПФУ в Запорізькій області, оскільки позивачка не перебуває на обліку в управлінні та проживає на території, що обслуговується ГУ ПФУ в Одеській області. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.09.2023 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». /а.с.64/
02.10.2023 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення №155050003967 про відмову у призначені пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу, визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 28 років, оскільки стаж роботи позивачки складає 12 років 09 місяці 1 день.
Також, за результатом розгляду документів, доданих до заяви, пенсійний орган у рішенні вказав, що до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1978 по 30.07.1980, оскільки в свідоцтві №597 від липня 1980 відсутня дата видачі та наявне виправлення імені заявниці; період роботи на території рф з 03.10.1991 по 24.09.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1980, оскільки відсутній номер наказу в записі про звільнення з роботи та згідно архівної довідки від 13.10.2008 №С-840, оскільки ім`я та по батькові заявниці в записі про прийняття на роботу записано зі скороченням. Також, у рішенні зазначено, що з 19.06.2023 для України припинена дія Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991. /а.с.80/
Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За правилами ч.1  ст.46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (надалі - Закон України №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим  Законом  та досягли встановленого цим  Законом  пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у  статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1  ст.24 Закону України №1058-IV  встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4  ст.24 Закону № 1058-IV).
За змістом ч.1 ст. 26 Закону України №1058- IV  починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Згідно  ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).
Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Як вбачається з матеріалів справи, пенсійним органом зараховано загальний страховий стаж позивачки – 12 років 09 місяців 1 день. 
При цьому, відповідачем не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи позивачки на території рф з 03.10.1991 по 24.09.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 15.08.1980, оскільки відсутній номер наказу в записі про звільнення з роботи та згідно архівної довідки від 13.10.2008 №С-840, оскільки ім`я та по батькові заявниці в записі про прийняття на роботу записано зі скороченням, а також з підстав того, що з 19.06.2023 для України припинена дія Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не зараховано зазначений періоду роботи позивачки, виходячи з наступного.
Так, 13.03.1992 Україною, Азербайджаном, рф, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою підписано Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (надалі - Угода) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно зі ст.6 Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (п.п.1, 2 ст.6).
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (п.3 ст.6 Угоди).
Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 17.06.2020 у справі №646/1911/17, від 06.07.2020 у справі №345/9/17.
Відповідно до ст.13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Дійсно, постановою КМУ від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що, на час періоду роботи позивачки на території рф, Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані пенсійним органом та, як наслідок, необґрунтовано не зараховано до страхового стажу позивачки період її роботи на території рф з 03.10.1991 по 24.09.1995. 
Доводи управління з посиланням на те, що у трудовій книжці відсутній номер наказу в записі про звільнення з роботи є безпідставними та не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні до стажу позивачки періоду її роботи з 03.10.1991 по 24.09.1995, оскільки записи (№№3,4) трудової книжки НОМЕР_1 не містять виправлень, при цьому, уточнені архівною довідкою від 13.10.2008 №С-840, в якій вказаний номер наказу про звільнення, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції. /а.с.69-70/
Щодо  незарахування до загального страхового стажу періоду навчання з 01.09.1978 по 30.07.1980 колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.4  ст.24 Закону №1058-ІV  періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, пп.«д» - навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 позивачка навчалася у Мончегорському торгово-кулінарному училищі Мурманської області у період з 01.09.1978 по 30.07.1980. Зазначений факт також підтверджується свідоцтвом №597 від 30.07.1980. /а.с.68, 72/
Таким чином, вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки.
Твердження пенсійного фонду, що в свідоцтві №597 відсутня дата видачі та наявне виправлення в імені заявниці не заслуговують на увагу, оскільки визначальним є підтвердження факту періоду навчання позивачки, а не правильність записів у свідоцтві. 
Крім того, з розрахунку пенсійним фондом стажу позивачки вбачається, що період її роботи з 15.08.1980 по 21.06.1991 в ОРС комбінату «Североникель им. В.И. Ленина» зараховано з розрахунку стажу в календарному обчисленні 10 років 10 місяців 7 днів. /а.с.78/
Разом з тим, на думку позивачки, з чим також погодився суд першої інстанції, вказаний період роботи має розраховуватись в пільговому обчисленні - один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців роботи. 
Колегія судді не вбачає підстав щодо незгоди з такими висновками, виходячи з наступного.
Так, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Підпунктом «д» п.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», чинної на час спірної роботи позивачки, робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Відповідно до ст.3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 №1908-VII «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», чинної на час спірної роботи позивачки, скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених ст.5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960, з п`яти до трьох років та передбачено надання зазначених пільг особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.
Згідно з п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, після 01.03.1960 зараховувати за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідно до п.п.1,2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради міністрів СРСР 16.12.1967 №530/П-28 (надалі - Інструкція №530/П-28), пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Пільги, передбачені ст.ст.1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.09.2019 у справі №750/1717/16-а, від 06.11.2019 у справі №212/2529/16-а.
При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є трудова книжка, додатково такі обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.
Крім того, у п.2 Розділу 1 Інструкції №530/П-28 вказано, що пільги, передбачені ст.ст.1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, що спростовує доводи пенсійного орану про обов`язкову наявність такого договору.
Так, відповідно до записів трудової книжки (№№1,2) 15.08.1980 позивачка прийнята на роботу кухарем 4 розряду в столову №4 ОРС комбінату «Североникель им. В.И. Ленина» та 21.06.1991 звільнена за власним бажанням. /а.с.68/
В архівній довідці від 08.12.2008 року №С-773 «а» наявна примітка, що організація ОРС комбінату «Североникель им. В.И. Ленина» знаходилась в м. Мончегорськ Мурманської області та на позивачку поширювались пільги Крайньої Півночі. /а.с.71/
З урахуванням наведеного, період роботи позивачки з 15.08.1980 по 21.06.1991 має розраховуватись в пільговому обчисленні - один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців роботи. 
Також, з розрахунку страхового стажу позивачки вбачається, що період роботи з 01.06.1996 по 31.12.1998 не зараховано пенсійним органом. У відзиві на позов управління зазначає, що підставою для незарахування такого періоду роботи стало те, що в трудовій книжці колгоспника належним чином не оформлені записи про встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі, а саме - відсутні підписи уповноважених осіб та записи не завірені печаткою колгоспу.
З цього приводу слід зазначити, що порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (надалі - Основні положення).
Відповідно до п.п.1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника - прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу - призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь - прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних положень).
Згідно із п. 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (п.8 Основних положень).
Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №120/2366/21-а.
Згідно записів (№№1-4) вкладення трудової книжки №0138914 позивачка 01.06.1996 року прийнята в члени КСП «Україна» Миколаївського району Одеської області (17.01.2000 перейменоване у ТОВ «Україна») та 25.03.2006 звільнена за згодою сторін. Водночас, розділ «трудова участь у громадському господарстві» містить записи щодо встановленого у колгоспі річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис. /а.с.22/
З урахуванням наведеного, трудова книжка колгоспника разом з вкладенням № НОМЕР_3 , яка надавалась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, містила необхідні відомості для врахування відповідного страхового стажу позивачки.
На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.10.2023 №155050003967 та наявності підстав для його скасування.
Згідно ч.1 ст.44 Закону №1058-IV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за №339/35961 (надалі - Постанова правління ПФУ №25-1).
Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії;
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо повторного розгляду заяви позивачки про призначення пенсії є ГУ ПФУ у Запорізькій області, яке за принципом екстериторіальності розглядало заяву про призначення пенсії за віком та прийняло спірне рішення.
В свою чергу, ГУ ПФУ в Одеській області не приймало рішення по суті заяви позивачки, а тому відповідальним за опрацювання заяви позивачки та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - ГУ ПФУ у Запорізькій області і саме його рішення скасовано в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено обов`язок відновлення порушених прав позивачки, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.ст.139, 311,  316,  321, 322,  325,  328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року залишити без змін. 
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач 		А.В. Крусян	
Судді	  	О.А. Шевчук    О.В. Яковлєв