УХВАЛА
 
04 червня 2025 року
м. Київ
справа № 753/10327/21
провадження № 61-3319ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М. 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту Державної виконавчої служби України, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у 
м. Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю службових і посадових осіб органу державної влади та
ВСТАНОВИВ:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Держави Україна в особі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) майнову шкоду в розмірі 194 952,58 грн та моральну шкоду в розмірі 2 290 000,00 грн.
14 червня 2023 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
18 березня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року залишено без змін.
17 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року, в якій просить їх скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
31 березня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу заявника залишено без руху та надано десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для звернення до Верховного Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для його поновлення та наданням доказів на їх підтвердження; для уточнення підстав касаційного оскарження; для подачі до Верховного Суду виправленої касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); для надання копій виправленої касаційної скарги іншим учасникам справи.
Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
У травні 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги, в якій він виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 31 березня 2025 року, а саме надав: клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження; нову редакцію касаційної скарги з її копіями відповідно до кількості учасників справи. 
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження вказує, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду він отримав 04 березня 2025 року.
Згідно з положеннями частин першої та другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій
статті 394 цього Кодексу.
З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що повний текст постанови Київського апеляційного суду складено 26 березня 
2024 року. Забезпечено надання повного доступу 28 березня 2024 року.
З листа Київського апеляційного суду встановлено, що 18 березня
2024 року ОСОБА_1 подано заяву про видачу копії постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року.
29 березня 2024 року копія оскаржуваної постанови передана до Відділу забезпечення розгляду звернень та надання інформації Київського апеляційного суду для вручення ОСОБА_1 .
Тільки 04 березня 2025 року заявник її отримав.
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.
Колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, оскільки факт конкретного та остаточного підтвердження того, що отримання судових рішень учасникам справи можливо встановити тільки маючи в розпорядженні матеріали цивільної справи, які до відкриття касаційного провадження у розпорядженні Верховного Суду не перебувають.
Водночас Верховний Суд наголошує та роз`яснює, що якщо після відкриття провадження в справі суд виснує, що викладений в ухвалі про відкриття касаційного провадження висновок про визнання поважними причин пропуску строку був передчасним, Верховний Суд буде зобов`язаний застосувати наслідки передбачені статтею 396 ЦПК України та закрити касаційне провадження як таке, що відкрито помилково.
Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування  положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», статей 1173, 1174 та частини 4 статті 1191 Цивільного кодексу України з урахуванням вимог/роз`яснень абзацу четвертого пункту 27, пункту 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395, 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року.
Відкрити касаційне провадження в справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року.
Витребувати із Дарницького районного суду м. Києва цивільну справу № 753/10327/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту Державної виконавчої служби України, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю службових і посадових осіб органу державної влади.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          О. М. Ситнік
                                                                                                                      В. М. Ігнатенко
                                                                                                                      І. М. Фаловська