Справа № 308/20249/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       19 червня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,
суддів – Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2025 року, ухвалене суддею Шепетко І.О., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:
У грудні 2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного Договору №4354926 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит у розмірі 7 600,00 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних).
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. 
Відповідач відповідно до умов Кредитного договору, п. 6.1.16, 6.1.17, 6.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти Кредитний договір та підписав Кредитний договір 03.02.2024 року о 11:22:23 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 90254, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачем. Кредитні кошти були перераховані відповідачу 03.02.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».
26.08.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», укладено Договір факторингу №26/08/2024 від 26.08.2024, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №4354926 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.02.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС».
Первісним кредитором не здійснювалось нарахування комісій, пені та інших штрафних санкцій по Кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України.
Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Кредитним договором станом на 26.08.2024 (дата переходу права вимоги до Позивача) становить 50 540,00 гривень, яка складається з: 7600,00 грн. – заборгованість за кредитом; 39 140,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами; 3 800,00 грн. – заборгованість за штрафом.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за кредитним договором №4354926 від 03.02.2024 у розмірі 36 936 грн, яка складається з: 7 600 – заборгованість за кредитом та заборгованість за процентами у розмірі 29 336 грн за період з 03.02.2024 по 26.08.2024 включно.
Крім цього, суд стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 770,28 грн та 4 000 гривень витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» подало апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції та просить скасувати таке, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.
Вважає, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права.
       Зазначає, що суд першої інстанції помилково зменшив розмір відсотків за користування кредитом, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимальної денної процентної ставки, однак такі зміни стосуються договорів, які були укладені саме до набрання чинності даного Закону. 
       Суд неправомірно відмовив у стягненні штрафу 3 800 гривень, оскільки такий штраф є передбачений договором укладеним між сторонами та чинним законодавством.
       Крім цього, зменшення судом витрат на правничу допомогу з 10 000 гривень до 4 000 гривень є неправомірним, оскільки суд не вправі втручатися в питання оплати погодженої між клієнтом та адвокатом. Такі витрати є правомірними та обґрунтованими, підтвердженими належними доказами. З цього випливає, що суд мав задовольнити заявлені судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень та сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 2 422,40 гривень.
       У зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді просить стягнути витрати на професійну правову допомогу в розмірі 15 000 гривень.
       Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 03.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» і ОСОБА_1 укладено договір № 4354926 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Сторони узгодили тип кредиту, суму, процентну ставку та строк кредитування (а.с.18-32).
Пунктом 1.1 даного Договору визначено, що укладення Договору здійснюється за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Вебсайт або мобільний застосунок «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІКС Товариства.
Згідно з п. 1.2 вказаного Договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати обов`язки, передбачені Договором.
Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 7 600,00 грн.
Відповідно до п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів.
Згідно з п. 1.4.1 Договору стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору.
Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 2,5%.
Відповідно до 1.4.2 Договору знижена процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом.
Згідно з п.п. 1.5-1.6.2 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 267 949,65% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 131 447,14 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою – 76 000,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 74 860,00 грн.
Відповідно до п. 2.1 Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) №5375ХХХХХХХХ7074.
При цьому, зі змісту Договору вбачається, що такий договір підписаний електронним підписом відповідача шляхом використання ідентифікатору (одноразового паролю) 90254.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором 90254 відповідач підтвердив, що вона ознайомилася з умовами кредитного договору, погодилася з ними та прийняла пропозицію укласти кредитний договір.
Також у розділі «Реквізити та підписи сторін» кредитного договору зазначений, серед інших даних, і номери мобільних телефонів ОСОБА_1 , а саме: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .
Аналогічні умови були визначені і в паспорті споживчого кредиту.
Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі.
За даними сервісу онлайн платежів iPay.ua ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (вих. № 3582-2808 від 28.08.2024) 03.02.2024 об 11:24:15 год було здійснено зарахування 7 600 грн на карту № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 339266565, призначення платежу: Зарахування 7600,00 грн. на карту № НОМЕР_1 (а.с.33).
З витребуваної судом першої інстанції у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформації встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) була випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_5 . НОМЕР_2 – номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_5 в період з 03.02.2024 по 08.02.2024 (а.с.103).
Разом з цим, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надано суду виписку по картці № НОМЕР_5 за період з 03.02.2024 до 08.02.2024, з якої вбачається, що 03.02.2024 об 11:24:14 год. на вказаний рахунок було зараховано 7600,00 грн з призначенням платежу: IPAY_CREDIT_MC1 (а.с.104).
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача за Договором №4354926 від 03.02.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 26.08.2024 становить 50 540,00 гривень, яка складається з: 7 600,00 грн. - заборгованість за кредитом, 39 140,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 3 800,00 грн. – штрафні санкції (а.с.34-38).
26.08.2024 між ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (фактор) і ТОВ «ЛІНЕРУА Україна» (клієнт) укладений Договір факторингу №26/08/2024, у відповідності до умов якого клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору (а.с.57-63).
Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1261 від 26.08.2024 здійсненого в АТ «Сенс Банк», ТОВ «Лінеура Україна» переказало ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» кошти по Договору факторингу №26/08/2024 від 26.08.2024 у розмірі 1 922 638,19 гривень (а.с.64).
За даними витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №26/08/2024 від 26.08.2024, встановлено, що під номером 6255 боржником у вказаному реєстрі значиться ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за договором №4354926 від 03.02.2024, загальна сума заборгованості становить заборгованості становить 50 540,00 грн, яка складається із заборгованості: 7 600,00 грн. - заборгованість за кредитом, 39 140,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 3 800,00 грн. – штрафні санкції (а.с.65).

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач оскаржує заочне рішення суду першої інстанції в частині нарахування відсотків за користуванням кредиту, штрафу та витрат на професійну правничу допомогу, а тому в силу приписів статті 367 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги.
       З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» і ОСОБА_1 укладено договір № 4354926 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Сума кредиту – 7 600 гривень. Строк кредитування 360 днів. Періодичність сплати процентів – кожні 15 днів.
       Договором передбачено застосування двох типів процентних ставок: стандартна та знижена. Стандартна процентна ставка становить 2,5% за кожен день користування кредитом. Знижена процентна ставка становить 1,5% за кожен день користування кредитом.
       Пунктами 1.5.-1.5.2. Договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк кредитування 267 949,65% річних та за зниженою процентною ставкою 131 447,14% річних.
       Пунктом 1.8 Договору передбачено, що кредит надається на споживчі (особисті) потреби.
       Таким чином правовідносини, які склалися між сторонами спору регулюються Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів».
       Кредитор виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, саме – надав кредитні кошти у розпорядження клієнта, однак останній не виконав свою частину зобов`язань у зв`язку з чим у ОСОБА_1 станом на 26.08.2024 виникла заборгованість у розмірі 50 540,00 гривень, яка складається з: 7 600,00 грн. - заборгованість за кредитом, 39 140,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 3 800,00 грн. – штрафні санкції.
       З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 03.02.2024 по 17.02.2024 (включно) нарахування здійснювалось по зниженій процентній ставці 1,5% та було нараховано 1 710 гривень (за перші 15 календарних днів користування кредитом).
       З 18.02.2024 по 26.08.2024 (день переходу прав до нового кредитора) нарахування здійснювалося згідно стандартної процентної ставки 2,5% в день та було нараховано 37 430 гривень (за 191 календарний день).
       Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано зміни передбачені Законом України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимальної денної процентної ставки.
       Так, пунктом 5 розділу I Закону України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX внесено зміни до Закону України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 доповнено частиною п`ятою, за правилами якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %; Прикінцеві та перехідні положення доповнено пунктом 17 такого змісту: «17. Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %».
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-IX дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
       Договір укладений між ТОВ «Лінеура Україна» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс») та ОСОБА_1 саме 03.02.2024, а вищезгаданий Закон в частині максимальної денної процентної ставки набрав чинності на наступний день після його опублікування, тобто 24.12.2023.
Таким чином, доводи апелянта з приводу того, що суд першої інстанції не врахував даного факту та неправомірно зменшив нараховані відсотки не знаходить свого підтвердження.
       Слід погодитись з позицією суду першої інстанції, що застосування позивачем 2,5% денної процентної ставки у період з 03 лютого 2024 року по 26 серпня 2024 року, хоча і формально відповідає умовам договору, однак, не відповідає вимогам закону, а тому під час розрахунку заборгованості відповідача за період із 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 застосуванню підлягає максимальний розмір денної процентної ставки - 1,5 %, з 21 серпня 2024 по 26 серпня 2024 застосуванню підлягає максимальний розмір денної процентної ставки - 1 %.
       Тобто, судом правомірно нараховано відсотки за користування кредитом з 03 лютого до 22 квітня 2024 року включно (80 календарних днів) за ставкою 2,5%, що становить 15 200,00 грн; з 23 квітня до 20 серпня 2024 року включно (120 календарних днів) за ставкою 1,5%, що становить 13 680,00 грн, з 21 серпня 2024 року по 26 серпня 2024 року включно (6 календарних днів) за ставкою 1%, що становить 456,00 грн., всього – 29 336,00 грн.
       Щодо штрафних санкцій нарахованих кредитором.
       Суд першої інстанції відмовив у стягненні 3 800 гривень штрафу за неналежне виконання зобов`язань відповідачки посилаючись на п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на таке.
       Пунктом 6.4. Договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`зяань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом товариство маєж право нарахувати штраф у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного такого факту.
       Відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
       Оскільки, кредитний договір між сторонами укладено 03.02.2024, то відповідачка звільняється від сплати штрафу керуючись п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
       В контексті наведеного слід також зазначити, що цивільним законодавством заборонено подвійне притягнення до юридичної відповідальності за порушення умов договору.
       Велика Палата у своїй Постанові від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 виснувала, що сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) в договорі у спосіб, який суперечить публічному порядку, порушує положення Конституції, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК, які обмежують свободу договору.
Суд наділений повноваженнями перевіряти обраний сторонами договору спосіб врегулювати свої відносини на предмет відповідності Конституції.
ВП ВС зауважила, що гарантована ст. 61 Конституції заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. non bis in idem - «двічі за одне й те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання.
       Таким чином, встановлюючи штраф за неналежне виконання взятих на себе обов`язків позичальника з повернення кредитних коштів є подвійною відповідальністю, оскільки договором вже передбачено нарахування процентів за користування кредитом. Нарахування процентів за користування кредитом і є за своєю юридичною природою тим механізмом відповідальності боржника за несвоєчасне повернення кредитних коштів, а тому встановлений п. 6.4. Договору штраф є подвійною відповідальністю за таке правопорушення.
       Тобто, суд першої інстанції вірно встановив, що 3 800 гривень штрафу не підлягають стягненню з відповідачки, а доводи апеляційної скарги не спростовують даний факт.
       Отже, заборгованість ОСОБА_1 , яка підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» становить 36 936 гривень, яка складається з: 7 600 – заборгованість за кредитом та заборгованість за процентами у розмірі 29 336 грн за період з 03.02.2024 по 26.08.2024 включно.
       Щодо витрат на професійну правову (правничу) допомогу.
       В суді першої інстанції позивачем було заявлено витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень. Судом першої інстанції задоволено 4 000 гривень.
       Позивач вважає, що суд першої інстанції не врахував складність справи, час затрачений адвокатом на підготування позову та зменшив такі витрати безпідставно.
       В контексті витрат на професійну правову допомогу колегія суддів керується наступним.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №757/29103/20 (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
Європейський суд з прав людини також підкреслює, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв: реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (справа «East/West Alliance Limited v. Ukraine» від 23.01.2014).
       На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» надав суду першої інстанції договір про надання юридичних послуг №02/08/2024, укладений 02.08.2024 року між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та адвокатом Руденком К.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність видану ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» - адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів товариства в судах України, акт приймання - передачі наданих послуг №7 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, де наведено перелік виконаних робіт - підготовка позовних заяв про стягнення заборгованості з боржників ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» на суму 10 000,00 грн, витяг з реєстру №1 до акту приймання - передачі наданих послуг №7 до Договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, де наведено перелік виконаних робіт - підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором № 4354926, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №1355 від 06.09.2024 про оплату ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» адвокату Руденку К.В. коштів в сумі 10 000,00 грн. згідно договору №02/08/2024 року.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанції щодо стягнення 4 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та зазначає, що розгляд справи в суді першої інстанції проводився в спрощеному провадженні з викликом сторін. 
25.02.2025 адвокат Руденко К.В., який діє в інтересах ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», подав в суді першої інстанції клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2025 року постановлено провести заочний розгляд справи.
Таким чином, представник позивача не брав участі в розгляді справи безпосередньо в судовому засіданні, не надавав додаткові пояснення. З огляду на типовість та малозначність даної категорії справ підготовка позовної заяви не повинна становити значної складності для адвоката, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків щодо задоволення суми 4 000 гривень витрат на професійну правову допомогу.
Крім цього, адвокат Руденко К.В., який діє в інтересах ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», просить апеляційний суд стягнути 15 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем в суді апеляційної інстанції.
       Однак, така вимога задоволенню не підлягає з огляду на те, що апеляційний суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає заочне рішення суду першої інстанції в силі.
Отже, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що заочне рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами статей 12, 18, 141, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс», залишити без задоволення. 

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 лютого 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: