КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №755/174/23                                                 Головуючий у 1 інстанції: Коваленко І.В.
Провадження №22-ц/824/4843/2025                       Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
19 травня 2025 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                              Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ Євро-Реконструкція»)  звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
04 травня 2024 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до суду зустрічний позов, в якому у статусі позивача визначили ТОВ «Євро-Реконструкція», в статусі відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Просили суд задовольнити зустрічний позов про визнання недійсним правочину укладеному між ТОВ «Євро-реконструкція» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як співвласниками кв. АДРЕСА_1 , скасувати заборгованість ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перед ТОВ «Євро-реконструкція» в повному обсязі як неіснуючу та стягнути з ТОВ «Євро-реконструкція» на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 300 000,00 грн моральної шкоди, по 150 000,00 грн кожному позивачу, як наслідок недійсності цього правочину та спричинення моральних страждань.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» про визнання недійсним правочину та стягнення моральної шкоди відмовлено.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до змісту поданого зустрічного позову його предметом є визнання недійсним правочину між ТОВ «Євро-реконструкція» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як співвласниками кв. АДРЕСА_1 , скасування заборгованості ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перед ТОВ «Євро-реконструкція» в повному обсязі як неіснуючої; стягнення з ТОВ «Євро-реконструкція» на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 300 000,00 грн моральної шкоди, по 150 000,00 грн кожному позивачу, як наслідок недійсності цього правочину та спричинення моральних страждань.
Суд вважав, що об`єднання вищезазначених позовів в одне провадження та спільний їх розгляд є недоцільним, оскільки їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначили, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі застосував надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, що не допускається і є порушенням процесуального законодавства, а також позбавляє відповідачів права на звернення до суду і судовий розгляд їх позову як зустрічного у справі №755/174/23, який відповідачі подали до суду разом із відзивом на позовну заяву.
Вказує, що первісний позов стосується саме стягнення заборгованості з комунальних послуг, а не збитків, як помилково зазначає суд першої інстанції.
 
19 березня 2025 року до апеляційного суду надійшов відзив ТОВ «Євро-реконструкція».
 
За правилом п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п.п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з цим, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими ст.ст.123 - 126 ЦПК України 2004 року. Відповідач має право пред`явити зустрічний позов до або під час попереднього судового засідання (ч.1 ст.123 ЦПК України 2004 року, а треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу шляхом пред`явлення позову до однієї чи обох сторін до закінчення судового розгляду (ч.1 ст. 34 ЦПК України 2004 року). Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі). Роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи (зокрема, у зв`язку з необхідністю призначення складної експертизи за окремими вимогами, тривалого відрядження або тяжкого захворювання одного чи кількох з позивачів або відповідачів). У разі роз`єднання позовів підставою для провадження щодо вимог, виділених у самостійне провадження, є ухвала суду про роз`єднання позовів і копія пред`явленого позову.
Враховуючи вищевикладене, можна прийти до висновку, що умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, вимоги такими, що виникають з одних правовідносин, доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів.
Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом.
Таким чином, вирішуючи питання про прийняття зустрічного позову, суд з`ясовує такі питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю чи частково задоволення первісного позову.
Згідно зі ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас, подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
Таким чином, зі змісту ст.193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу, як суд першої інстанції.
Відповідно до ч.3 ст.194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.
Отже, за змістом статті 193 ЦПК України однією з умов прийняття зустрічного позову є доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів.
Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємо суперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
У постанові від 20 березня 2019 року у справі №910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів справи, пред`явивши позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, позивач ТОВ "Євро-Реконструкція" зазначало, що відповідачі не здійснювали сплату послуг за поставлену теплову енергію, в результаті чого утворилась заборгованість за спожиті послуги.
Звернувшись із зустрічним позовом до ТОВ "Євро-Реконструкція" ОСОБА_1 , ОСОБА_2  посилались на те, що відповідач діє недобросовісно та з наміром завдати шкоди позивачу, оскільки відступає від норм діючого законодавства та положень типового договору, які регулюють його прямий обов`язок надавати позивачу рахунки на оплату спожитої безпосередньо позивачем теплової енергії. Відповідно відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та умов Типового Договору від 13.10.2021 щодо надання рахунків на оплату спожитої безпосередньо позивачем теплової енергії.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять  скасувати заборгованість ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перед ТОВ «Євро-реконструкція» в повному обсязі як неіснуючу та стягнути з ТОВ «Євро-реконструкція» на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 300 000,00 грн моральної шкоди, по 150 000,00 грн кожному позивачу, як наслідок недійсності цього правочину та спричинення моральних страждань.
Проаналізувавши зміст вимог первісного та зустрічного позовів суд доходить висновку, що вимоги обох позовних заяв стосуються відносин, що виниклии між сторонами щодо надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення зустрічного позову заявнику, оскільки об`єднання вказаних позовів в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним, адже позови містять різний предмет, зміст вимог та обставини, які підлягають доказуванню.
Так, вимоги первісного позову обумовлені неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості наданих житлово-комунальних послуг, в той час як зустрічний позов стосується скасування заборгованості ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перед ТОВ «Євро-реконструкція» як неіснуючої та стягнення моральної шкоди, а в апеляційній скарзі вказано вимогу в частині про визнання недійсним правочину, що суперечить одне одному.
Апеляційний суд також звертає увагу, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом може призвести до безпідставного затягування розгляду справи та порушення розумних строків розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, а також, що зустрічний позов мав бути прийнятим та розглянутим разом з первісним позовом, оскільки вимоги є взаємопов`язані і спільний їх розгляд доцільним, колегія суддів оцінює критично, оскільки первісні та зустрічні позовні вимоги не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування.
Відповідно до змісту ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                       Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                                   Є.П. Євграфова
 
Т.О. Писана