П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/31013/24	

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,
повний текст судового рішення
складено 17.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
         суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Енергетичної митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОІМПЕКС"  до  Енергетичної митниці  про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ТОВ "ЕНЕРГОІМПЕКС" (далі ТОВ) звернулось до суду з позовом до Енергетичної митниці та просило визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товару №UA903000/2024/000084/1 від 27.08.2024 року,  №UA903000/2024/000085/1від 28.08.2024 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Енергетичної митниці про коригування митної вартості товарів №UA903000/2024/000084/1від 27.08.2024 року,  №UA903000/2024/000085/1від 28.08.2024 року.
Стягнуто з Енергетичної митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ витрати зі сплати судового збору в розмірі 8330,87 грн..
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2024 року між компанією VIXON GAS S.R.L. (Румунія) (продавець) та ТОВ (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу №398, відповідно до умов якого позивач купує у продавця бутан походження Хорватія в обсязі 1120 метричних тон. 
14.06.2024 року з метою забезпечення доставки придбаного товару з порту GALATI (Румунія) до порту RENI (Україна) позивачем укладено з компанією DOO EURO GAS SUBOTICA (Республіка Сербія) договір №CBN-14062024-EG/EI про фрахт двох барж “EURO GAS 77” та “EURO GAS 777”. 
26.07.2024 року згідно з вказаними вище угодами дві партії бутану, одна з яких на баржі “EURO GAS 77” фактичним обсягом 441,268 метричних тон, а друга на баржі “EURO GAS 777” фактичним обсягом 678,732 метричних тон, відвантажено продавцем на адресу позивача, що підтверджується відмітками румунської митниці на вантажних маніфестах від 26.07.2024 року б/н. 
Загальна вага двох партій бутану склала 1120 метричних тон. 
Згідно з виставленими продавцем рахунками-фактурами (iнвойсами) (Commercial invoice) від 20.06.2024 року №VGL 012 та №VGL 011 вартість проданого та відвантаженого позивачу бутану ціною 530,00 доларів США за тонну склала 233872,04 доларів США (за обсяг 441,268 метричних тон) та 359727,96 доларів США (за обсяг 678,732 метричних тонн). 
З метою митного оформлення вказаних двох партій бутану Енергетичній митниці позивачем подано електронні митні декларації 27.08.2024 №24UA903150004141U5 та 28.08.2024 №24UA903150004162U3. 
Митна вартість імпортованого бутану була визначена позивачем у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 57 та статті 58 Митного кодексу України (далі – МК України) за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). З урахуванням витрат на транспортування митна вартість товару згідно з графою 12 митної декларації від 27.08.2024 №24UA903150004141U5 склала 9855241,56 грн, а митної декларації від 28.08.2024 №24UA903150004162U3 – 15137374,28 грн.
На підтвердження заявленої митної вартості бутану та методу її визначення, позивач надав відповідачу, зокрема, наступні документи: проформу інвойс (Prepayment invoice) від 14.06.2024 №039, рахунки-фактури (iнвойс) (Commercial invoice) від 20.06.2024 №VGL 012 та №VGL 011, два вантажні маніфести (Cargo Manifest) від 26.07.2024 б/н, банківські платіжні документи від 18.06.2024 №240618/000262189 та від 25.07.2024 №240725/000270534, рахунок-фактура про надання транспортних послуг (оплата фрахту) від 26.07.2024 №001406/2024, договір фрахту від 14.06.2024 №CBN-14062024-EG/EI, зовнішньоекономічний контракт від 14.06.2024 №398, декларації митної вартості. 
Проте, за результатами розгляду отриманих документів відповідач двома електронними повідомленнями ідентичного змісту з посиланням на частину 5 статті 54, частини 1 та 4 статті 337, статтю 320 МК України повідомив ТОВ про те, що “надані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містять розбіжності та декларантом документально не підтверджено складові митної вартості” і з посиланням на частину 3 статті 53 МК України запропонував декларанту протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме:- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; - рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; - копії митних декларацій країни відправлення.
Листами від 27.08.2024 №27/2 та від 28.08.2024 №28/1 позивач надав відповідачу пояснення, повідомив про надання всіх документів, що підтверджують митну вартість товару та просив ухвалити рішення щодо митної вартості товарів без урахування терміну, передбаченого статтею 53 МК України. 
Відповідачем був зроблений висновок, що заявлену декларантом митну вартість товару документально не підтверджено, а надані документи містять розбіжності, у зв`язку з чим прийнято рішення про коригування митної вартості №UA903000/2024/000084/1 від 27.08.2024 та №UA903000/2024/000085/1 від 28.08.2024. 
Претензії до наданих декларантом документів відповідач виклав у графі 33 оскаржуваних рішень. Також, в оскаржуваних рішеннях відповідач зазначив, що з урахуванням наявної цінової інформації щодо митної вартості подібного товару, оформленого у митному відношенні, митну вартість товару визначено з використанням другорядного методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, відповідно до положень статті 60 МК України з урахуванням норм статті 61 МК України. Джерелом інформації під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару відповідачем визначено митну декларацію від 05.07.2024 №24UA903150002841U9 (митна вартість товару 0,600 доларів США/кг). Відповідно до граф 28 та 30 оскаржуваних рішень заявлену декларантом митну вартість товару відповідачем збільшено, а саме - згідно з рішенням №UA903000/2024/000084/1 з 238284,72 до 264760,8 доларів США; - згідно з рішенням №UA903000/2024/000085/1 з 366515,28 до 407239,2 доларів США за курсом НБУ на день прийняття кожного з рішень. 
Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями відповідача, позивач подав митні декларації зі сплатою різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, заявленою декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем, - від 27.08.2024 №24UA903150004159U2 у розмірі 219005,37 грн, - від 28.08.2024 №24UA903150004176U4 у розмірі 336386,1 грн, що підтверджується інформацією з графи “В” вказаних декларацій.
Всього за двома митними деклараціями позивачем сплачено різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, заявленою декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною в оскаржуваних рішеннях відповідачем, у розмірі 555391,47 грн.
Рішенням про коригування митної вартості товарів №UA903000/2024/000084/1 від 27.08.2024 року встановлено, що документально не підтверджено заявлену митну вартість товару, що базується на ціні що фактично сплачена або підлягає сплаті та надані до митного оформлення документи містять розбіжності, а саме: 
- відповідно до пункту 4 до зовнішньоекономічного контракту від 14.06.2024 №398 ціна товару формується із розрахунку SONATRACH ЧЕРВЕНЬ 2024 року на бутан (425,0 Дол. США/мт ) плюс премія 105,0 Дол. США/мт. До митного оформлення не надано порядок формування розміру зазначеної премії та включення до її складової доставку (строку доставки) товару із порту RIJEKA (Хорватія) до порту GALATI (Румунія) відповідно до коносаменту від 13.06.2024 №02;
- відповідно до частини 2 статті 53 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості товару декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено. Згідно зі статтею 49 МКУ митна вартість товару базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті. Тобто, для підтвердження заявленої митної вартості товару, що базується на ціні що фактично сплачена або підлягає сплаті, до митного оформлення декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи що підтверджують оплату оцінюваного товару. До митного оформлення надано платіжні документи SWIFT (и) від 18.06.2024 №240618/000262189 та від 25.07.2024 №240725/000270534 на загальну суму 593600,0 дол. США. Згідно інвойсу від 20.06.2024 №VGL 012 вартість партії товару складає 233872,04 дол. США, тобто наявна переплата за товар. Відповідно до вищезазначеного не можливо ідентифікувати (підтвердити) оплату платіжними документами SWIFT (ми) від 18.06.2024 №240618/000262189 та від 25.07.2024 №240725/000270534 імпортованої партії товару у кількості 441268,0 кг. 
- згідно пункту 14 контракту по перевезенню від 14.06.2024 CBN-14062024-EG/EI вантаж може бути застрахований відправниками/фрахтувальниками. До митного оформлення не надано документів, які підтверджують, або спростовують даний пункт контракту, а відповідно можливо понесені додаткові затрати. Тобто, на даний момент декларантом документально не підтверджено заявлену митну вартість товару, визначену за ціною угоди. Печатка компанії “VIXON GAS S.R.L” (Румунія) та підпис менеджера компанії на рахунку на передоплату від 14.06.2024 №039 та інвойсі від 20.06.2024 №VGL 012 мають однакове місцезнаходження на документах з однаковим кутом нахилу відповідно один до одного, що може свідчити про проставлення на документах підпису та печатки не власноруч. Також, відтиск печатки на зазначених документах має сплюснутий до овалу вигляд, який відрізняється від відтиску круглої форми печатки компанії “VIXON GAS S.R.L” проставленого на зовнішньоекономічному контракті від 14.06.2024 №398.
Відповідно до норм МКУ, п. 2.2.7; 2.2.9 (та інших) наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 №476 “Про затвердження Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України”, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган здійснює перевірку щодо включення/невключення до митної вартості усіх складових (ч.10 ст.58 МКУ) з врахуванням здійсненого аналізу щодо маршруту транспортування та вартостей транспортування за подібними маршрутами. Отже, з врахуванням зазначеного, та з врахуванням вартостей транспортування подібних товарів, подібним видом транспорту за однаковим маршрутом, наявні підстави вважати про не включення до митної вартості усіх її складових, в тому числі, й вартості всіх витрат на транспортування та страхування.
Таким чином, декларантом не надано всі достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних що піддаються обчисленню. 
Декларантом, для підтвердження заявленої ним митної вартості товару, у тому числі й на усунення виявлених обставин, надані наступні додаткові документи, а саме: довідка цінова від 27.08.2024 №21; лист від 26.07.2024 №44; лист від 27.08.2024 №27/1; лист від 27.08.2024 №115; лист від 27.08.2024 №27/2. 27.08.2024 декларантом надіслано лист від 27.08.2024 №27/2 та повідомлено, що надані всі додаткові документи. 
Рішенням про коригування митної вартості товарів №UA903000/2024/000085/1 від 28.08.2024р. встановлено, що документально не підтверджено заявлену митну вартість товару, що базується на ціні що фактично сплачена або підлягає сплаті та надані до митного оформлення документи містять розбіжності, а саме: 
- відповідно до пункту 4 до зовнішньоекономічного контракту від 14.06.2024 №398 ціна товару формується із розрахунку SONATRACH ЧЕРВЕНЬ 2024 року на бутан (425,0 дол. США/мт ) плюс премія 105,0 дол. США/мт. До митного оформлення не надано порядок формування розміру зазначеної премії та включення до її складової доставку (із врахуванням строку доставки) товару із порту RIJEKA (Хорватія) до порту GALATI (Румунія) відповідно до коносаменту від 13.06.2024 №02. відповідно до частини 2 статті 53 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості товару декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено. Згідно зі статтею 49 МКУ митна вартість товару базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті. Тобто, для підтвердження заявленої митної вартості товару, що базується на ціні що фактично сплачена або підлягає сплаті, до митного оформлення декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи що підтверджують оплату оцінюваного товару;
- до митного оформлення надано платіжні документи SWIFT (и) від 18.06.2024 №240618/000262189 та від 25.07.2024 №240725/000270534 на загальну суму 593600,0 дол. США. Згідно інвойсу від 20.06.2024 №VGL 011 вартість партії товару складає 359727,96 дол. США, тобто наявна переплата за товар. Відповідно до вищезазначеного не можливо ідентифікувати (підтвердити) оплату платіжними документами SWIFT (ми) від 18.06.2024 №240618/000262189 та від 25.07.2024 №240725/000270534 імпортованої партії товару у кількості 678732,0 кг.;
- згідно пункту 14 контракту по перевезенню від 14.06.2024 CBN-14062024-EG/EI вантаж може бути застрахований відправниками/фрахтувальниками. До митного оформлення не надано документів, які підтверджують, або спростовують даний пункт контракту, а відповідно можливо понесені додаткові затрати. Наданий лист від 27.08.2024 №115 не може бути взятий до уваги, так як він підписаний в односторонньому порядку та має підпис не вказаної особи компанії “VIXON GAS S.R.L” (Румунія) та наявний відтиск печатки (овальної форми), який відрізняється від відтиску печатки (круглої форми) проставленого на зовнішньоекономічному контракті від 14.06.2024 №398, що може свідчити про проставлення на документах підпису та печатки не власноруч та ставить під сумнів автентичність самого листа. Тобто, на даний момент декларантом документально не підтверджено заявлену митну вартість товару визначену за ціною угоди. Печатка компанії “VIXON GAS S.R.L” (Румунія) та підпис менеджера компанії на рахунку на передоплату від 14.06.2024 №039 та інвойсі від 20.06.2024 №VGL 011 мають однакове місцезнаходження на документах з однаковим кутом нахилу відповідно один до одного, що може свідчити про проставлення на документах підпису та печатки не власноруч. Також, відтиск печатки на зазначених документах має сплюснутий до овалу вигляд, який відрізняється від відтиску круглої форми печатки компанії “VIXON GAS S.R.L” проставленого на зовнішньоекономічному контракті від 14.06.2024 №398, отже, вищезазначене ставить під сумнів автентичність самих документів. Відповідно до норм МКУ, п.2.2.7; 2.2.9 (та інших) наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 №476 “Про затвердження Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України”, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган здійснює перевірку щодо включення/невключення до митної вартості усіх складових (ч.10 ст.58 МКУ) з врахуванням здійсненого аналізу щодо маршруту транспортування та вартостей транспортування за подібними маршрутами. Отже, з врахуванням зазначеного, та з врахуванням вартостей транспортування подібних товарів, подібним видом транспорту за однаковим маршрутом, наявні підстави вважати про не включення до митної вартості усіх її складових, в тому числі, й вартості всіх витрат на транспортування та страхування. 
Таким чином, декларантом не надано всі достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних що піддаються обчисленню. 
Енергетична митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, визначила їх митну вартість за другорядним (резервним) методом.
Вважаючи протиправними спірні рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. 
Суд також зазначив, що у поданих до митного оформлення товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, а у митного органу були відсутні підстави вимагати у декларанта подання додаткових документів за переліком ч.3 ст.53 МК України, до яких, серед іншого належить і експортна декларація країни відправлення.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до статті 246 Митного кодексу України (далі - МК України), метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до положень статті 318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів та зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - ГААТ).
Згідно з частиною другою статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Частинами 4, 5 ст.58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати з органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 2 статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
З аналізу частин 1, 2 ст.53 МК України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів та зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. 
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011р. №3018-VI “Про внесення змін до Закону України “Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур”, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Частиною 4 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Частиною п`ятою статті 53 МК України чітко та імперативно визначено, що митним органом забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Враховуючи вищевикладене, аналіз положень ч.3 ст.53, ч. 1, 2 та 5 ст.54, ст.58 МК України дає підстави для висновку про те, що орган доходів та зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України, адже такі вади не дозволяють органу доходів та зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості, здійсненої декларантом.
Відповідно до ч.3, 4 ст.53 МК України право митного органу на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно частини другої статті 53 МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Так, процедура витребування органом доходів та зборів додаткових документів з урахуванням вимог чинного законодавства має визначені умови та послідовність - витребування додаткових документів має місце виключно з підстав існування у контролюючого органу обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. У свою чергу, митниця має вказати, які саме відомості у поданих документах викликають сумнів. Витребування додаткових документів за переліком ч. 3 ст. 53 МК України можливе за умови зазначення митницею того, який саме документ є необхідним та які конкретно відомості такий документ має підтвердити. Тобто витребування всіх документів, передбачених частиною 3 статті 53 МК України, можливе за умови надання митницею пояснень щодо кожного з документів. 
Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Тобто, наведені приписи зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
У свою чергу, не наведення відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України, зокрема, у постановах від 31.03.2015 року у справі №21-127а15, від 30.06.2015 року у справі № 21 -591 аі5 (814/283/14), Верховним Судом, зокрема, постановах від 20.02.2018 року № 826/997/16, від 20.02.2015 року № 826/8799/16, від 17.04.2018 року № 815/329/17, від 14.09.2018 року №821/1617/17.
Стосовно доводів митного органу про коригування митної вартості товарів у зв`язку з відсутністю даних у наданих до митного оформлення позивачем документах щодо складової митної вартості товару, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 4 зовнішньоекономічного контракту від 14.06.2024 №398 ціною товару є 530 доларів США за метричну тону. Вказану ціну складають ціна бутану (за цінами компанії Sonatrach) 425 доларів США за метричну тону з доданою до неї премією (за термінологією продавця), тобто націнкою визначеним продавцем розміром 105 доларів США за метричну тону. Таким чином, вказана у зовнішньоекономічному контракті премія є складовою ціни товару.
Згідно з пунктом 4 зовнішньоекономічного контракту від 14.06.2024 №398 ціну товару сформовано з урахуванням умов поставки “FOB Galati”, що відповідає інформації графи 20 “Умови поставки” поданих відповідачу митних декларацій. Згідно з правилами Інкотермс 2010 відповідно до умов поставки “FOB”, продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна у визначеному порту відвантаження. 
Отже, усі витрати до моменту надходження товару на борт судна в порту Galati (Румунія), де відповідальність за товар взяв на себе перевізник, є витратами покупця та враховані в ціні товару. 
Щодо тверджень відповідача про коригування митної вартості товарів у зв`язку з тим, що не можливо ідентифікувати (підтвердити) оплату платіжними документами SWIFT (ми) від 18.06.2024 №240618/000262189 та від 25.07.2024 №240725/000270534 двох імпортованих партій товару у кількості 441268 кг та 678732 кг, суд зазначає наступне.
Як вбачається з інвойсів від 20.06.2024 №VGL 012 на суму 233872,04 доларів США та від 20.06.2024 №VGL 011 на суму 359727,96 доларів США, загальною вартістю двох партій імпортованого позивачем товару є саме 593600 доларів США. Відповідачу були надані копії банківських платіжних документів, що містять посилання на надані відповідачу зовнішньоекономічний контракт від 14.06.2024 №398 й проформу-інвойс від 14.06.2024 №039 та свідчать про оплату позивачем товару у розмірі, що відповідає вказаному в документах, які супроводжували товар. 
Крім того, після отримання електронних повідомлень декларанту позивач надав відповідачу викладені в листі від 23.08.2024 №23/08 пояснення стосовно оплати двох партій товару.
Таким чином, твердження митного органу про неможливість ідентифікувати (підтвердити) оплату платіжними документами спростовано матеріалами справи.
При цьому, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №280/1746/19.
Щодо тверджень відповідача про коригування митної вартості товарів у зв`язку з тим, що до митного оформлення не надано  документів, які підтверджують, або спростовують страхування ввезеного товару з посиланням на п.14 контракту від 14.06.2024р., суд зазначає наступне.
Після отримання електронних повідомлень декларанту позивачем був наданий відповідачу лист продавця і відправника товару від 27.08.2024 №115, згідно з яким страхування вантажу не здійснювалось.
Твердження відповідача про відсутність будь-якої інформації    щодо    здійснення або нездійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення є необґрунтованими, оскільки згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13.02.2018 у справі №803/1112/17, якщо за твердженням декларанта, страхування товару    не    здійснювалося, то декларант    не    повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту.
Ураховуючи наведене, як вірно зазначено судом першої інстанції, у декларанта відсутній обов`язок доведення факту здійснення або нездійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення.
Стосовно доводів відповідача  про те,    що    спостерігається наявність різних печаток на документах, суд першої інстанції вірно наголошено,    що    митний орган, як і декларант,  не  має відповідних знань та кваліфікації для встановлення фальсифікації документа.
Висновки про невідповідність, недійсність чи розбіжність у підписах можуть прийматися лише акредитованими відповідно до чинного законодавства експертами на підставі призначеної почеркознавчої експертизи.
Переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, зокрема, шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів у відповідності із статтею 483 МК України передбачає конфіскацію таких товарів, що виключає можливість здійснення процедур їх митного оформлення, включаючи процедури коригування митної вартості товарів. 
Проте, протоколів про порушення митних правил за статтею 483 МК України відповідачем не складено, що вочевидь свідчить про відсутність достатніх даних для тверджень щодо підробки наданих позивачем відповідачу контракту та інвойсів. 
Отже, зазначені твердження митного органу є лише припущеннями та останнім ніяк    не    обґрунтовано, яким чином зазначені припущення митного органу впливають на митну вартість товару, а тому  не  можуть бути підставою для відмови в митному оформленні товару за наданими документами. 
Наявність у митного органу інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Відповідачем не доведено, що зазначені ним недоліки щодо умов поставки вплинули чи могли вплинути на заниження позивачем митної вартості імпортованого товару.
При цьому митним органом жодним чином не спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об`єктивну можливість і спроможність відповідача визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст. 58 МК України. Відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Між тим, відповідачем не доведено наявності підстав для застосування другорядних методів визначення митної вартості, а саме резервного методу.
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст.VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Згідно з ч.2 ст.VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Так, встановивши, що подані документи містять розбіжності, орган доходів і зборів повинен вказати, які саме з поданих декларантом документів та які саме показники цих документів містять розбіжності.
Встановивши, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, орган доходів і зборів повинен вказати, які саме документи та яких саме відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, не містять подані декларантом документи.
Аналізуючи зазначені норми, Верховний Суд України у постанові від 30.06.2015 року по справі №21-591а15 зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
За викладених вище обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. 
При цьому, у поданих до митного оформлення товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, а у митного органу були відсутні підстави вимагати у декларанта подання додаткових документів за переліком ч.3 ст.53 МК України, до яких, серед іншого належить і експортна декларація країни відправлення.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Енергетичної митниці - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року – без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	О.І. Шляхтицький    Г.В. Семенюк