ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року 
м. Київ

справа № 160/13334/20
касаційне провадження № К/990/7428/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової  Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду міста від 10.06.2021 (суддя Єфанова О.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.01.2022 (головуючий суддя - Прокопчук Т.С., судді - Круговий О.О., Шлай А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - Управління) про скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.06.2020 року №000212951400462, №000213051400462, №000213151400462, №000213251400462, №000213351400462, №000213451400462, №000213551400462, №000213651400462, №000213751400462, №000213851400462, №000213951400462, №000214051400462, №000214151400462, №000214251400462, №000214351400462, №000214451400462, №000214551400462, №000214651400462, №000212851400462.
На обґрунтування зазначених позовних вимог позивач послався на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, як таких, що прийняті без дотримання вимог податкового законодавства України. На думку позивача, він має право на преференцію, визначену абз. «ґ» підпункту 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), адже житлова нерухомість, щодо якої цими податковими повідомленнями-рішеннями визначено грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік непридатна для проживання, що підтверджується експертним висновком, складеним спеціалістами ПП «Експерт-Борисфен». Разом з тим, Виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради цей висновок не був врахований та навпаки було прийнято протиправне рішення від 25.04.2017 № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії» з висновком про придатність квартир для проживання. При цьому, це рішення було предметом судового оскарження та скасоване рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10.09.2020 у справі № 201/1558/20, яким також зобов`язано Виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради прийняти рішення про непридатність для проживання квартир, щодо яких визначені спірні грошові зобов`язання. На переконання позивача, він не повинен нести негативні наслідки у вигляді сплати податків через не виконання Виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради рішення суду від 10.09.2020 у справі № 201/1558/20. 
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 10.06.2021, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.01.2022, у задоволенні позову відмовив.
Відмовляючи у позові, суди дійшли до висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки станом на дату прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень так і в процесі розгляду цієї справи судом, позивачем не було надано відповідного рішення органу місцевого самоврядування щодо того, що квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать позивачу на праві приватної власності, непридатні для проживання, що свідчить про те, що вказані квартири є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку. Також, суди виходили з того, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2020 не спростовує встановлених у цій справі фактичних обставин справи. 
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач посилається на невідповідність висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам справи, які полягають у тому, що він не є платником податку на нерухоме майно за вказаними об`єктами житлової нерухомості, оскільки рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10.09.2020 у справі № 201/1558/20 було скасоване рішення Виконкому Соборної районної у місті Дніпрі від 25.04.2017 № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії» та зобов`язано Виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради прийняти рішення про непридатність для проживання квартир, щодо яких визначені спірні грошові зобов`язання.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30.05.2022 відкрив провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень попередніх інстанцій, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу позивача залишити без задоволення. Також, відповідач зауважив, що рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10.09.2020 у справі № 201/1558/20 на дату подання відзиву на касаційну скаргу Виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради не виконане.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 15.07.2025 призначив справу до попереднього розгляду на 16.07.2025.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що позивачу на праві приватної власності належить низка об`єктів нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Управління прийняло податкові повідомлення-рішення від 09.06.2020 №000212951400462, №000213051400462, №000213151400462, №000213251400462, №000213351400462, №000213451400462, №000213551400462, №000213651400462, №000213751400462, №000213851400462, №000213951400462, №000214051400462, №000214151400462, №000214251400462, №000214351400462, №000214451400462, №000214551400462, №000214651400462 та №000212851400462, якими визначило ОСОБА_1 податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірах 9677,83 грн., 9818,09 грн., 2457,97 грн., 9818,09 гри., 8696,02 гри., 7714,21 гри., 8275,25 грн., 8696,02 грн., 7573,95 грн., 6732,41 гри., 7714,21 грн., 6592,14 грн., 4768,78 грн., 4488,26 грн., 6031,11 грн., 7714,21 грн., 7433,70 грн., 7360,12 грн. та 8555,77 грн. відповідно.
Суди встановили, що до розрахунку відповідного податкового зобов`язання увійшли наведені вище об`єкти нерухомості та позивач не ставить під сумнів площу цих об`єктів нерухомості, а також ставки податку, що застосовані при обрахунку, проте зазначає, що ця нерухомість взагалі не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на те, що вона не є придатною для проживання.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктом  266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України  платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
За визначеннями, наведеним у підпункті 14.1.129-1 пункту14.1 статті 14 ПК України,  об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
Підпунктом 14.1.129 пункту14.1 статті 14 ПК України встановлено, що об`єкти житлової нерухомості - це будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.
Згідно з підпунктом 14.1.129.1 підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 ПК України будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи: а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень; б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну; в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою; ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів.
Підпунктом  266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України  передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень підпункту  266.3.1 ст. 266  цього ж  Кодексу  базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
За приписами підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. 
Абзацом «ґ» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України  визначено, що не є об`єктом оподаткування: житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.
Порядок обчислення суми податку передбачений підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, а саме: обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (підпункт «а»).
Особливості визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб встановлені у підпункті 266.1.2  пункту 266.1 статті 266 ПК України, відповідно до якої: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі їх частка. Проте, якщо житлова нерухомість непридатна для проживання та вказані обставини визнані відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, то така житлова нерухомість не може бути об`єктом оподаткування цим податком.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, до розрахунку податкового зобов`язання згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень увійшли об`єкти нерухомості - квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що ці об`єкти нерухомості знаходяться виключно у приватній власності ОСОБА_1 із розміром частки 1/1.
При цьому, судами було встановлено, що під час розрахунку розміру податку на нерухоме майно контролюючим органом було застосовано відповідну ставку податку, а також ураховано фактичну площу квартир за відповідним рішенням, що не заперечувалось позивачем.
За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що визначаючи позивачу  грошові зобов`язання згідно оспорюваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган діяв у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
Щодо доводів позивача на те, що зазначена житлова нерухомість непридатна для проживання, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про їх безпідставність, з огляду на наступне.
Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)  визначено, що питання обліку житлового фонду, об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності, здійснення контролю за його використанням, а також питання визначення технічного стану житлових будинків належать до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.
Статтею 7 Житлового кодексу  Української PCP та Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим  постановою    Радою Міністрів УРСР від 26.04.1984 № 189  (далі - Положення) врегульовано питання щодо визнання житлового будинку непридатним для проживання.
Так, згідно з пунктом 3 Положення обстеження житлових будинків (приміщень) проводиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю    представників громадськості. У разі необхідності до обстеження залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби.
На підставі матеріалів обстеження стану жилих будинків житлово-експлуатаційна організація визначає будинки, що відповідають санітарним і технічним вимогам, і складає про це відповідний акт, який затверджується керівником вказаної організації (пункт 4 Положення).
В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання (пункт  5 Положення).
Згідно з пунктом 11 Положення, якщо жилий будинок (жиле приміщення) визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку. При цьому додаються такі документи: а) рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів про визнання жилого будинку (жилого    приміщення) невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання; б) проект рішення виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів про дальше використання жилого будинку (жилого приміщення) або про знесення будинку.
Тобто, лише на підставі рішення того чи іншого органу місцевого самоврядування про визнання жилого будинку (жилого    приміщення) невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання житлова нерухомість визнається такою, що не придатна для проживання.
У справі, що розглядається, суди встановили, що позивачем такого рішення органу місцевого самоврядування стосовно квартир, які належать йому на праві приватної власності, надано не було.
Посилання позивача на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10.09.2020 у справі № 201/1558/20 були обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій як безпідставні, оскільки до уваги не приймається, оскільки вказане судове рішення на дату ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у даній справі не набрало законної сили, а також зважаючи на те, що рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10.09.2020 у справі № 201/1558/20 не спростовує встановлених у цій справі фактичних обставин справи.
Таким чином, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність покладення контролюючим органом на позивача обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а відтак суди дійшли правильного висновку про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у даній справі.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування судових рішень першої та  апеляційної інстанцій не встановлено.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду міста від 10.06.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.01.2022 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова   В.В. Хохуляк