ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3794/23  Номер провадження 22-ц/814/2078/25	Головуючий у 1-й інстанції Кириченко О. С.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ЯРКО-КО» на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 06 лютого 2025 року (час ухвалення судового рішення 14:15:43 год; дата складання повного текста судового рішення - 14 лютого 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Фермерського господарства «ЯРКО-КО» про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом, просили розірвати договір оренди землі від 16 грудня 2019 року, укладений між ФГ "ЯРКО+КО" і ОСОБА_3 , правонаступниками якої є її спадкоємці - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24 травня 2022 року, посвідчених приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимкою О.І., щодо земельної ділянки площею 5,6487 га, кадастровий номер 5321084500:00:003:0273, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області (раніше - Петро-Давидівської сільської ради Диканського району Полтавської області);
стягнути з Фермерського господарства "ЯРКО+КО" на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість по несплаченій орендній платі за 2019-2023 роки по орендній платі за земельну ділянку за договором оренди землі від 16 грудня 2019 року, яка становить 135 568,80 грн і пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором оренди землі від 16 грудня 2019 року, яка становить 8 449,84 грн, а разом стягнути заборгованості у розмірі 144 018,64 грн
Вирішити питання судових витрат.
В обгрунтування позову посилалися на те, що 16.12.2019 між ФГ "ЯРКО+КО" і ОСОБА_3 , спадкоємцями якої є позивачі, укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 5,6487 га, кадастровий номер 5321084500:00:003:0273, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області (раніше – «Петро-Давидівської сільської ради Диканського району Полтавської області»). Договір укладено строком на 7 років, до 2026 року, зі сплатою орендної плати до 10 жовтня кожного року у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 6 000,00 грн за 1 га. 
З 2019 по 2020 рік включно (тобто до 10.10.2020) відповідач не сплачував орендодавцю ОСОБА_3 орендну плату, а з 2020 року по 2023 рік (тобто до 10.10.2023) відповідач не сплачував орендну плату позивачам, які успадкували цю земельну ділянку після смерті матері ОСОБА_3 . Чотири роки поспіль орендар ФГ "ЯРКО+КО" порушує свої зобов`язання по вчасній сплаті орендної плати, на неодноразові усні вимоги та претензії позивачів щодо негайної виплати орендної плати не реагує. 

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 06 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ФГ "ЯРКО+КО" про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі задоволено частково.
Розірвано договір оренди землі від 16 грудня 2019 року, укладений між ФГ "ЯРКО+КО" і ОСОБА_3 , правонаступниками якої є її спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24 травня 2022 року, посвідчених приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимкою О.І., щодо земельної ділянки площею 5,6487 га, кадастровий номер 5321084500:00:003:0273, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області (раніше - Петро-Давидівської сільської ради Диканського району Полтавської області).
Стягнуто з ФГ "ЯРКО+КО" на користь ОСОБА_1 заборгованість по несплаченій орендній платі за 2021 рік у розмірі 16 946 грн 10 коп., заборгованість по несплаченій орендній платі за 2022 рік у розмірі 16 946 грн 10 коп., пеню за прострочення сплати орендної плати за 2023 рік у розмірі 1 373 грн 34 коп., а всього разом 35 265 грн 54 коп.
Стягнуто з ФГ "ЯРКО+КО" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у вигляді судового збору за подання позову до суду в розмірі 1 426 грн 23 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.
Стягнуто з ФГ "ЯРКО+КО" на користь ОСОБА_2 заборгованість по несплаченій орендній платі за 2021 рік у розмірі у розмірі 16 946 грн 10 коп., заборгованість по несплаченій орендній платі за 2022 рік у розмірі 16 946 грн 10 коп., пеню за прострочення сплати орендної плати за 2023 рік у розмірі 1 164 грн 41 коп., а всього разом 35 056 грн 61 коп.
Стягнуто з ФГ "ЯРКО+КО" на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у вигляді судового збору за подання позову до суду в розмірі 1 424 грн 14 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ФГ "ЯРКО+КО", посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що після набуття права власності на спірну земельну ділянку позивачі не виконали вимог ст.148-1 ЗК України, за якими вони були зобов`язані направити повідомлення орендарю та зазначити реквізити для сплати орендної плати.
Орендна плата за 2022 рік та усі подальші роки вони могли отримувати лише виключно після повідомлення орендаря про свої права на землю і надання своїх банківських реквізитів, а тому є передчасним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про набуття орендарем обов`язку сплатити позивачам орендну плату за 2021, 2022, 2023 роки.
Зазначається, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про розірвання договору оренди, оскільки несплата орендної плати тягне за собою лише її сплату, а не розірвання договору оренди.
Наголошує, що суд залишив поза увагою той факт, що період з 2019 по 2022 роки є спірним внаслідок вчинення позивачами кримінального правопорушення, а за інші періоди фермерським господарством була виплачена орендна плата шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, при цьому позивачі не надали передбачене законом повідомлення про сплату орендної плати; фермерське господарство з власної ініціативи перерахувало кошти позивач після отримання інформації про власників землі.
Звертає увагу, що розірвання договору є передчасним з огляду на ту обставину, що позивачами не вжито жодних заходів з досудового врегулювання спору, не надіслано жодних претензій або листів із вимогами сплатити орендну плату та пеню.
Окрім того, позивачами обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною вимогою для відмови в задоволенні позовних вимог. Позивачі повинні були звертатись до суду з питанням про скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди, оскільки саме розірвання договору оренди не відновить у повному обсязі порушених прав позивачів, якщо такі порушення дійсно мали місце.
Щодо стягнення заборгованості зі сплати орендної плати зазначається, що фермерським господарством виплачувались податкові платежі, у т.ч. військовий збір, а отже стягнення заборгованості у визначеному судом розмірі є завищеним та надмірним. 

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
З матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2019 року між ОСОБА_3 і ФГ "ЯРКО+КО" укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,6487 га, кадастровий номер 5321084500:00:003:0273, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петро-Давидівської сільської ради Диканського району Полтавської області (нині - Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області) (а.с. 18-21).
Договір оренди землі укладено строком на 7 років, до 2026 року (п. 8), зі сплатою орендної плати у грошовій формі у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 6 000,00 грн за 1 га, за погодженням сторін оплата можлива у натуральній формі (п. 9). Згідно з п.10 договору обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування індексів інфляції. 
Відповідно до пунктів 11, 12 договору оренди землі від 16.12.2019 орендна плата сплачується до 10 жовтня кожного року шляхом перерахування на розрахунковий рахунок орендодавця. 
Пунктом 13 договору визначено, що розмір орендної плати є незмінним до кінця дії договору оренди - до 2026 року.
Відповідно до п.14 договору оренди землі у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22).
Свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали 24 травня 2022 року (а.с.22, 24).
З наявних у матеріалах справи копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24 травня 2022 року, посвідчених приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимкою О.І., вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 на належну їй вказану вище земельну ділянку, кожному - по 1/2 частині цієї земельної ділянки (а.с. 22, 24).
З копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що кожен із позивачів зареєстрував своє право власності на 1/2 частини земельної ділянки 24 травня 2022 року (а.с.23, 25).
З банківських виписок належних позивачам рахунків вбачається, що з 04.07.2019 по 29.09.2023 позивачу ОСОБА_1 , а з 17.01.2022 по 29.09.2023
позивачу ОСОБА_2  орендна плата від відповідача ФГ "ЯРКО+КО" не перераховувалася (а.с. 29-44).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивачів не надано суду належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт несплати відповідачем орендної плати  ОСОБА_3  за 2019-2020 роки. Відсутність відомостей у банківській виписці за рахунком ОСОБА_3 /а.с. 182/ про перерахування їй ФГ "ЯРКО+КО" орендної плати не є достатнім доказом несплати відповідачем їй орендної плати, адже ОСОБА_3 могла отримати орендну плату у касі господарства, у натуральній формі, в іншій, обумовленій орендодавцем та орендарем, формі. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що орендодавець ОСОБА_3 зверталася до відповідача ФГ "ЯРКО+КО" з вимогами чи претензіями щодо несплати орендної плати за вказані роки, або зверталася до суду із позовом до цього господарства щодо невиплати орендної плати, а отже вимога за вказаний період є недоведеною.
Позивачі в судовому засіданні наголошували, що за 2021-2022 роки відповідач взагалі не виплатив їм орендну плату, а за 2023 рік виплачено із простроченням сплати, вже після подання позову до суду. Твердження представника відповідача у відзиві на позов про те, що у 2022 році позивачі отримали орендну плату у касі ФГ "ЯРКО+КО" при цьому не підтверджене належними та достатніми доказами. Твердження сторони відповідача про те, що позивач ОСОБА_1 під час його допиту в рамках кримінального провадження підтвердив те, що у нього із головою ФГ "ЯРКО+КО" ОСОБА_4 були неприязні відносини через борг по орендній платі у розмірі 49 500,00 грн і він, ОСОБА_1 , у зв`язку із цим викрав належний цьому господарству врожай кукурудзи на суму 49 000,00 грн і отримані за продаж кукурудзи гроші залишив собі у рахунок оплати оренди за землю і відповідно станом на день дачі показань 19.04.2023 відповідач був винен лише 500,00 грн за оренду землі, суд визнав необґрунтованими, адже стороною відповідача не було надано суду доказів притягнення позивача ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за цю крадіжку, чи за шахрайство або за інше кримінальне правопорушення, які б підтверджували факт отримання цим позивачем від відповідача саме орендної плати за землю.
Посилання представника відповідача ФГ "ЯРКО+КО" - голови цього підприємства Ярещенка О.А., як на підставу несплати орендної плати, на ненадання позивачами банківських реквізитів для перерахування орендної плати, суд визнав безпідставним та необґрунтованим, адже це не звільняє орендаря ФГ "ЯРКО+КО" від обов`язку щодо сплати орендної плати, оскільки умовами договору оренди не встановлено обов`язку орендодавця з`явитись до офісу орендаря для отримання орендної плати або надати банківські реквізити для її безготівкового перерахування.
Крім того, відповідач для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати у строки та розмірах, передбачених умовами договору оренди, не вчинив необхідні дії відповідно до звичаїв ділового обороту у спірних правовідносинах, а саме: не надіслав позивачам, як орендодавцям, листи з проханням отримати орендну плату або повідомити банківські реквізити для її перерахування, чи не надіслав орендну плату за місцем проживання орендодавців грошовим переказом. Відповідач також не надав доказів про те, що позивачі відмовилися прийняти належне виконання договору, запропоноване орендарем, а саме: отримати орендну плату за відповідний період.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів орендної плати за 2021 та за 2022 роки, оскільки стороною відповідача не доведено належними та достатніми доказами факт сплати відповідачем орендної плати позивачам за цей період, підстави для застосування позовної давності у цій частині вимог відсутні. Враховуючи те, що судом встановлено факт несплати відповідачем орендної плати позивачам за 2021 та за 2022 роки, позивачі відповідно до умов договору оренди землі та вимог чинного законодавства, проте представник відповідача заявила клопотання про застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимоги про стягнення пені, то суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачів пені за прострочення сплати орендної плати за 2021-2022 роки у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
Враховуючи те, що хоча відповідач виплатив позивачам орендну плату з простроченням її сплати, адже зобов`язаний був це зробити до 10.10.2023, вже після подання позову до суду, однак виплатив її у повному обсязі, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачів орендної плати за 2023 рік не підлягає задоволенню.
Враховуючи те, що відповідачем сплачено орендну плату позивачам за 2023 рік невчасно, з простроченням її сплати, то відповідно до умов договору оренди землі та положень чинного законодавства позивачі мають право на стягнення з відповідача на свою користь пені за прострочення сплати орендної плати за 2023 рік. Спеціальна позовна давність в один рік у цьому випадку не сплинула. 
Враховуючи те, що судом встановлено, що відповідач за 2021-2022 роки взагалі не сплатив позивачам орендну плату за землю, а за 2023 рік сплатив невчасно, що свідчить про систематичність несплати орендарем ФГ "ЯРКО+КО" орендної плати та є істотним порушенням умов договору оренди землі, суд вважав за необхідне розірвати договір оренди землі від 16.12.2019, укладений між ФГ "ЯРКО+КО" та ОСОБА_3 , правонаступниками якої є її спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Щодо розірвання договору оренди землі.
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди.
Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.
Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з вимогами статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.
Зазначена норма надає за певних умов право добросовісному кредитору виконати свій обов`язок іншим шляхом, ніж надання орендної плати особисто орендодавцю.
Однак зазначені положення не свідчать про обов`язковість таких дій, а лише регламентують можливу поведінку орендаря та нотаріуса.
Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором.
Відсутність у договорі обов`язку перераховувати кошти на депозит нотаріуса і нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору, а лише тягне за собою виплату цих сум.
Наведені висновки викладені у постанові ВС від 16.02.2022 (справа №146/350/20) і постанові ВС від 09 грудня 2019 року (справа № 709/1089/17), на яку міститься посилання в апеляційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення.
Таким чином, суд першої інстанції помилково зазначив, що невнесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса як одну з підстав для розірвання договору оренди.
Законом України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01 січня 2013 року, ЗК України було доповнено статтею 148-1.
Отже, станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 була чинною стаття 148-1 ЗК України.
Частинами першою, третьою статті 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Частиною третьою статті 1223 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини. Тобто датою оформлення спадщини, а саме отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не може обмежуватись можливість реалізації належних спадкоємцю прав власника від дня відкриття спадщини.
На виконання положень статті 148-1 ЗК України, спадкоємець (новий орендодавець) повинен повідомити орендаря про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов`язків за договором оренди.
Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором.
Наведені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 146/350/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 341/245/19.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що до 07.02.2021 власником спірної земельної ділянки була ОСОБА_3 , після її смерті право власності у порядку спадкування за законом прийняли ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
Реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за  ОСОБА_2  і ОСОБА_1  згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відбулася 24.05.2022. Проте, у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у порядку, визначеному частиною третьою статті 148-1 ЗК України, повідомили ФГ "ЯРКО+КО" про набуття права власності на земельну ділянку у період з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 у 2021 році до жовтня 2023 року (час подачі позову до суду), відтак, відповідач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати обов`язок щодо виплати орендної плати до відкриття провадження у цій справі.
Слід звернути увагу, що саме на позивачів як нових орендодавців покладено обов`язок доведення до відповідача як орендаря інформації про перехід права власності із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).
Окрім того, слід звернути увагу, що намагаючись вирішити спір в позасудовому порядку ФГ "ЯРКО+КО" 25.12.2023 і 09.01.2024 сплатило по 16 946,41 грн за 2023 рік ОСОБА_1 і ОСОБА_2 орендної плати (а.с.133, 137). 
Позивачі, у свою чергу, не подали до суду доказів, що ФГ "ЯРКО+КО" знало про осіб правонаступників орендодавця - ОСОБА_3 , після її смерті.
Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності.
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у разі його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим чи, навпаки, як це має місце при використанні презумпції, - існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що несплата орендної плати за період з травня 2022 року до пред`явлення позову мала місце у зв`язку з невиконанням орендодавцями обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 148-1 ЗК України, а затримка зі сплати орендної плати зумовлена діями орендодавців, які створили перешкоди для належного виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати.
На вказане суд першої інстанції не звернув уваги та прийшов до помилкових висновків про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору оренди землі.
Отже, рішення в частині розірвання договору оренди землі необхідно скасувати у ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.
Доводи позивачів про несплату орендної плати за життя ОСОБА_3 , тобто 2019-2020 роки не заслуговують на увагу і судом першої інстанції в цій частині правильно встановлено, що стороною позивачів не надано суду належних та достатніх доказів.
Позивачі рішенні суду у зазначеній частині не оскаржують.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неправильного нарахування позивачами та судом першої інстанції заборгованості за період з 2021- 2022 роки та неврахування наявності кримінального провадження, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його і невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За нормами ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Орендодавець зобов`язаний, зокрема, передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди, орендар - своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Із огляду на викладене саме на орендаря покладається обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі сплати орендної плати за земельну ділянку, а орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.9 договору оренди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 6 000 грн.
Пунктом 11 договору визначено, що орендна плата сплачується та приймається у строк до 10 жовтня поточного року, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок орендодавця.
Пунктом 13 визначено, що орендна плата є незмінною до кінця дії договору оренди, до 2026 року.
Отже, орендна плата за 2021 рік складала (6 000 грн (вартість 1 га спірної земельної ділянки) х 5,6487(загальний розмір земельної ділянки = ) 33 892,20 грн, та за 2022 рік також складала 33 892,20 грн.
Тобто з відповідача на користь кожного з позивачів підлягає до стягнення по 16 946,10 грн (33 892,20 /2) окремо за 2021 та 2022 роки.
Таким чином висновки суду щодо стягнення орендної плати та суми необхідної до сплати Фермерським господарством «ЯРКО-КО» ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за 2021 та 2022 роки є обгрунтованими.
Перевіряючи правильність нарахування пені судом першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Пунктом 14 договору оренди землі визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України до позовних вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік.
Судом першої інстанції встановлено, що у жовтні 2021 року відповідач зобов`язаний був сплатити позивачам орендну плату за 2021 рік, а за 2022 рік - до 10 жовтня 2022 року, як це передбачено пунктами 11, 12 договору оренди землі.
Враховуючи спеціальну позовну давність в один рік, пеня за 2021 рік не підлягає до стягнення у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у стягненні пені за 2022 рік виходячи з наступного.
Як вбачається з договору оренди землі, орендна плата за 2022 рік повинна була бути сплаченою у жовтні 2022 року, однак сплачена не була. Позовна заява подана 13 жовтня 2023 року, тобто строки спеціальної позовної давності щодо стягнення пені за 2022 рік позивачами не пропущено, а тому підлягає до стягнення.
Пеня обраховується за такою формулою: пеня = сума боргу х подвійна облікова ставка НБУ х кількість днів прострочення : 100 : 365 (кількість днів у році).
Облікава ставка НБУ у період з 21.10.2022 по 08.12.2022 складала 25 %
Облікава ставка НБУ у період з 09.12.2022 по 26.01.2023 складала 25 %
Облікава ставка НБУ у період з 27.01.2023 по 16.03.2023 складала 25 %
Облікава ставка НБУ у період з 17.03.2023 по 27.04.2023 складала 25 %
Облікава ставка НБУ у період з 28.04.2023 по 15.06.2023 складала 25 %
Облікава ставка НБУ у період з 16.06.2023 по 27.07.2023 складала 25 %
Облікава ставка НБУ у період з 28.07.2023 по 14.09.2023 складала 22 %
Облікава ставка НБУ у період з 15.09.2023 по 26.10.2023 складала 20 %

Отже пеня за несплату орендної плати за 2022 рік буде складати:
З 21.10.2022 по 08.12.2022 складає 16946,10 х 50% х 48 : 100 : 365 = 11,14
з 09.12.2022 по 26.01.2023 складає 16946,10 х 50% х 49 : 100 : 365 = 11,37
з 27.01.2023 по 16.03.2023 складає 16946,10 х 50% х 49 : 100 : 365 = 11,37
з 17.03.2023 по 27.04.2023 складає 16946,10 х 50% х 43 : 100 : 365 = 9,98
з 28.04.2023 по 15.06.2023 складає 16946,10 х 50% х 48 : 100 : 365 = 11,14
з 16.06.2023 по 27.07.2023 складає 16946,10 х 50% х 42 : 100 : 365 = 9,75
з 28.07.2023 по 14.09.2023 складає 16946,10 х 44% х 49 : 100 : 365 = 10,00
з 15.09.2023 по 13.10.2023 складає 16946,10 х 40% х 28 : 100 : 365 = 5,20
а всього 79,95 грн.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні пені за несплату орендної плати за 2022 рік, з постановленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення цієї вимоги.
Перевіряючи правильність нарахування судом першої інстанції пені за 2023 рік, колегія суддів виходить з такого.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом 13.10.2023, строк оплати орендної плати за 2023 рік припадає на 10 жовтня 2023 року, окрім того орендна плата за 2023 рік відповідачем була сплачена позивачу ОСОБА_2 – 25.12.2023, а ОСОБА_1 - 09.01.2024.
Отже, враховуючи час звернення до суду та дату сплати орендної плати, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги щодо стягнення пені несплату орендної плати за 2023 рік.
Облікова ставка НБУ у період з 10.10.2023 по 26.10.2023 складала 20 %
Облікова ставка НБУ у період з 27.10.2023 по 14.12.2023 складала 16 %
Облікова ставка НБУ у період з 15.12.2023 по 25.01.2024 складала 15 %
Враховуючи оплату ФГ «ЯРКО-КО» ОСОБА_2 орендної плати за 2023 рік – 25.12.2023, пеня за несплату орендної плати за 2023 рік буде складати:
З 10.10.2023 по 26.10.2023 складає 16946,10 х 40% х 16 : 100 : 365 = 2,97
з 27.10.2023 по 14.12.2023 складає 16946,10 х 32% х 49 : 100 : 365 = 7,28
з 15.12.2023 по 25.12.2023 складає 16946,10 х 30% х 10 : 100 : 365 = 1,39, 
а всього 11,64 грн
Враховуючи оплату ФГ «ЯРКО-КО» ОСОБА_1 орендної плати за 2023 рік – 25.12.2023, пеня за несплату орендної плати за 2023 рік буде складати:
З 10.10.2023 по 26.10.2023 складає 16946,10 х 40% х 16 : 100 : 365 = 2,97
з 27.10.2023 по 14.12.2023 складає 16946,10 х 32% х 49 : 100 : 365 = 7,28
з 15.12.2023 по 09.01.2024 складає 16946,10 х 30% х 25 : 100 : 365 = 3,48, 
а всього 13,73 грн.
Отже, рішення суду в частині стягнення пені за несплату орендної плати за 2023 рік підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення:
з відповідача на корить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пені за несплату орендної плати за 2022 рік у розмірі по 79,95 грн на користь кожного;
з відповідача на користь ОСОБА_2 пені за несплату орендної плати за 2023 рік у розмірі 11,64 грн.
з відповідача на користь ОСОБА_1 пені за несплату орендної плати за 2023 рік у розмірі 13,73 грн.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 сплачено 720,10 + 1 073,62 = 1 793,72 грн судового збору (а.с.3-4).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 сплачено 720,10 + 1 073,62 = 1 793,72 грн судового збору (а.с.1-2).
Позовні вимоги задоволено на 47,20%.
Таким чином, позивачі мають право на стягнення з ФГ «ЯРКО-КО» витрат зі сплати судового збору у розмірі по (1793,72 /100) х 47,20 = 846,63 грн, на користь кожного.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ФГ «ЯРКО-КО» сплатило 3 770,67 грн судового збору (т.2 а.с.37)
Апеляційна скарга задоволена частково на 52,80%.
Таким чином, ФГ «ЯРКО-КО» має право на стягнення з позивачів витрат зі сплати судового збору у розмірі 3 770,67 х 52,80 % = 1 990,91 грн, тобто по 995,45 грн з кожного.
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з ФГ «ЯРКО-КО» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 693,26 грн, а з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ФГ «ЯРКО-КО» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 990,91 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ФГ «ЯРКО-КО» необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 1 990,91 - 1 693,26 = 297,65 грн, тобто по 148,82 грн з кожного, а також звільнити ФГ «ЯРКО-КО» від обов`язку сплачувати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину судового збору.
Рішення суду у частині стягнення з ФГ «ЯРКО-КО» витрат на правничу допомогу не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється. 
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ЯРКО-КО» задовольнити частково.
Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 06 лютого 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фермерського господарства "ЯРКО+КО" про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі задовольнити частково.
Стягнути з Фермерського господарства "ЯРКО+КО" на користь ОСОБА_1 заборгованість по несплаченій орендній платі за 2021 рік у розмірі 16 946 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн 10 коп, заборгованості по несплаченій орендній платі за 2022 рік у розмірі 16 946 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн 10 коп., пеню за прострочення сплати орендної плати за 2022 рік у розмірі 79,95 грн та за 2023 рік - у розмірі 13,73 грн, а всього разом 33 985,88 грн.
Стягнути з Фермерського господарства "ЯРКО+КО" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
Стягнути з Фермерського господарства "ЯРКО+КО" на користь ОСОБА_2 заборгованість по несплаченій орендній платі за 2021 рік у розмірі у розмірі 16 946 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн 10 коп., заборгованість по несплаченій орендній платі за 2022 рік у розмірі 16 946 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн 10 коп., пеню за прострочення сплати орендної плати за 2022 рік у розмірі 79,95 грн та 2023 рік у розмірі 11,64 грн, а всього разом 33 983,79 грн.
Стягнути з Фермерського господарства "ЯРКО+КО" на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
У задоволенні інших позовних відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «ЯРКО-КО» судовий збір у розмірі по 148,82 грн з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 09 липня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов