ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/5207/21  Номер провадження 22-ц/814/1710/25	Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.
при секретарі: Філоненко О.В.
за участю представників позивача  ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Максима Валерійовича, відповідача ОСОБА_2 адвоката Данілюка Олександра Володимировича
розглянувши  у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Максима Валерійовича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 січня 2025 року ухвалене у складі головуючої судді Стрюк Л.І., повний текст судового рішення виготовлено – дати не вказано
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до  ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 01.12.2020 о 08:00 год. на 16км+200м автодороги «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» під час керування автомобілем Volkswagen СС, при виконанні обгону, не впевнився в безпечності, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку, що, у свою чергу, призвело до повторного зіткнення автомобіля Volkswagen СС д.н.з. НОМЕР_2 з його автомобілем Opel Astra, д.н.з НОМЕР_3 та автомобілем ЗАЗ 110307-42, д.н.з. НОМЕР_3 , у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 28.01.2021 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено штраф у розмірі 340 грн; постанова набрала чинності 09.02.2021. 
Страхову компанію було повідомлено про ДТП за участі застрахованого засобу та він звернувся до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» з заявою про отримання страхового відшкодування, на яку йому надано відповідь, що комісія визнала зазначену подію страховим випадком і визначила страхове відшкодування у розмірі 116154,03 грн., яка так і не була йому виплачена. 
Оскільки ОСОБА_2 є особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, то розмір шкоди, яку він має відшкодувати, становить різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.
Просив суд стягнути з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» 116154,03грн. страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; стягнути з ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 328227,51грн. та 10 000 грн. відповідно, а також судовий збір в сумі 908 грн.
У зв`язку зі зміною територіальної підсудності судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області визначена за Полтавським районним судом Полтавської області.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., та судовий збір у розмірі 66,79 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов Максим Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення яким стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 116 154,03 грн. страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 338 227,51 грн. Стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір.
Зазначає, що суд першої інстанції з огляду на те, що ТДВ «Міжнародна страхова компанія» перебуває у стані припинення, враховуючи відсутність доказів звернення до ліквідаційної комісії відповідача з кредиторськими вимогами та відмови у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду, з урахуванням приписів ч.2 ст. 16 ЦК України дійшов висновку, що позивач обрав невірний спосіб захисту, а звернення позивача з позовом про стягнення матеріальної шкоди з відповідача не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу, що повинне вирішуватися у межах справи про банкрутство.
Апелянт з вказаним висновком суду не погоджується з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Згідно з ч.3 ст. 7 Кодексу України з процедури банкрутства, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Таким чином, суд зобов`язаний був невідкладно надіслати матеріали справи до Господарського суду Харківської області, у провадженні якого перебувала справа № 922/1726/23 про банкрутство ТДВ «Міжнародна страхова компанія» за своєю ініціативою, оскільки був проінформований про розгляд цієї справи, про що зазначено в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 10.12.2024 р. у справі № 922/1726/23, було ліквідовано юридичну особу – Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія».
Згідно з ч.1 ст. 19 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо шкоду забезпеченому транспортному засобу потерпілої особи заподіяно транспортним засобом у випадках, передбачених пунктами 1, 3-5 частини першої ст.. 43 цього Закону, обов`язки страховика відповідальної особи покладаються на МТСБУ.
В п.4 ч.1 ст. 43 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди укладено внутрішній договір страхування із страховиком, який на дату подання заяви про регламентну виплату не мав права здійснювати обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності у зв`язку з припиненням членства в МТСБУ, і такий страховик (його правонаступник) із закінченням строку, визначеного цим Законом для прийняття рішення щодо здійснення страхової виплати, не прийняв відповідного рішення або прийняв рішення про здійснення страхової виплати, але не здійснив її, а також у разі відкриття провадження у справі про банкрутство такого страховика чи ліквідації такого страховика – для виконання його зобов`язань за внутрішніми договорами страхування.
Таким чином, за змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.
При цьому, преамбула ст.. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених цим Законом не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями підпункту «г» п.41.1 цієї статті та із положеннями п.20.3 ст. 20 Закону, п.3 ст. 20 Закону України «Про страхування». Зазначені нормативні акти в цілому, на наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до ст.. 625 ЦК України, сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.
Таким чином, суд мав би замінити відповідача з ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на МТСБУ та зобов`язати його виплатити позивачу страхову виплату у розмірі 116 154,03 грн.
Зазначає, що оскільки розмір страхового відшкодування, нарахованого, але не виплаченого страховиком не вистачає для повного відшкодування майнової шкоди у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 04.03.2020 року у справі № 331/6395/18.
Також апелянт зазначає, що ОСОБА_2 повинен виплатити грошові кошти за спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_1 , що документально підтверджуються у сумі 6651,43 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн.
27.03.2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Данілюк О.В. надав Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 січня 2025 року залишити без змін.
       МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши представників сторін адвокатів Шаповалова М.В. та Данілюка О.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , 01 грудня 2020 року о 08 год. 00 хв., на 16км+200м автодороги «Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта», під час керування автомобілем Volkswagen СС, при виконанні обгону не впевнився в безпечності, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку, що, у свою чергу, призвело до повторного зіткнення автомобіля Volkswagen СС, д.н.з. НОМЕР_2 , з його автомобілем Opel Astra, д.н.з НОМЕР_4 , та автомобілем ЗАЗ 110307-42, д.н.з. НОМЕР_3 . 
У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з постановою Харківського районного суду Харківської області від 28.01.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн (а.с.20).
Відповідно до полісу №201490610 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів автомобіля Volkswagen СС така відповідальність була застрахована в ТДВ «Міжнародна страхова компанія», ліміт страхового відшкодування за завдану шкоду майну - 130 000 грн; за завдану шкоду життю і здоров`ю - 260 000 грн; розмір франшизи -0; (а.с.23-24).
12.03.2021 за вих. номером 1466, 1475 ТДВ «Міжнародна страхова компанія» звернулися до ОСОБА_1 з листами про погодження розміру страхового відшкодування, зазначивши, що розмір страхової виплати, розрахований страховою компанією, відповідно до вимог ст. 22, 28, 30, 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правовою відповідальності власників наземних транспортних засобів, становить 116154,03 грн. та повідомлено, що зазначене відшкодування буде сплачене на зазначені позивачем реквізити (а.с.25-26).
Доказів відшкодування позивачу ТДВ «Міжнародна страхова компанія» погодженої страхової виплати в сумі 116154,03грн. не надано.
Згідно із висновком експертного дослідження №ЕД-19/121-23/13647-АВ від 13.07.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Opel Astra, д.н.з НОМЕР_4 , внаслідок ДТП становить 126520грн (а.с.122-176).
З листа ТДВ «Міжнародна страхова компанія» №1466 від 12.03.2021 вбачається, що згідно з висновком автотоварознавчого дослідження вартість зазначеного т/з після ДТП 19775,97; вартість т/з на момент ДТП 135930 грн; вартість відновлювального ремонту 437730,11 грн. (а.с.25).
З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася 01.12.2020, погодження про розмір страхового відшкодування в сумі 116154,03 позивач отримав від Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» 12.03.2021.
На час звернення позивача з позовом відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» перебувало на стадії припинення, а строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог, сплив 22.07.2021, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та ухвалою господарського суду Харківської області від 09.08.2021 у справі № 922/2194/21 (Т.1 а.с.27-28 ).
З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 21.08.2024 за №750258 вбачається, що ТДВ «Міжнародна страхова компанія» перебуває у стадії припинення, строк для заявлення вимог кредиторів 22.02.2022(Т.2 а.с. 26-27)
Окрім того, ухвалою від 13.06.2023 господарський суд Харківської області у справі № 922/1726/23 відкрив провадження у справі про банкрутство ТДВ «Міжнародна страхова компанія»; ухвалою від 02.02.2024 за результатом проведення попереднього засідання судом визнані вимоги кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №201490610. 
Відповідно до договору страхування розмір страхової суми становить 260 000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, та 130 000 грн. за шкоду, заподіяну майну. Згідно з висновку авто-товарознавчого дослідження вартість належного ОСОБА_1 транспортного засобу автомобіля Ореl Аstra, д.н.з. НОМЕР_4 - після ДТП - 19 775,97 грн., - на момент ДТП - 135 930,00 грн., - вартість відновлювального ремонту - 437 730,11 грн.
Згідно п. 30.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в попередній редакції від 01.07.2004 року N 1961-IV ) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. 30.2. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. 
30.3. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньотранспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Колегія суддів зазначає, що з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань від 21.08.2024 року за № 750258 вбачається, що ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» перебуває у стадії припинення, строк для звернення вимог кредиторів – 22.02.2022 (т.2 а.с.26-27).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.06.2023 року у справі № 922/1726/23 відкрито провадження у справі про банкрутство ТзДВ «Міжнародна страхова компанія». Ухвалою Господарського районного суду Харківської області від 02.02.2024 року визнані вимоги кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.
Відповідно до ч. 8 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.
Статтею 112 ЦК України передбачено, що  у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги. Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять звернення ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії з кредиторськими вимогами та відмови в задоволенні вказаної заяви.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, про те що Товариство з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" перебуває у стані припинення та враховуючи відсутність доказів звернення до ліквідаційної комісії відповідача з кредиторськими вимогами та відмови у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту позовних вимог, а звернення позивача з позовом про стягнення матеріальної шкоди з відповідача не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 924/478/16, від 01 серпня 2018 року у справі № 910/24157/16.
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, оцінивши всі наявні докази у їх сукупності, правильно встановив відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Отже, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Максима Валерійовича слід залишити без задоволення, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 січня 2025 року - без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Максима Валерійовича залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29 липня 2025 року.

Головуючий                         О.О. Панченко 

Судді                 Т.В. Одринська

               В.П. Пікуль