ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2025 року
м. Київ
справа № 953/5211/23
провадження № 51-3765 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                               ОСОБА_1 ,
суддів                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                          ОСОБА_6 ,
засудженого                                     ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Харківського апеляційного суду від 04 липня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12023220000000255, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року  ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено  ОСОБА_7  покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу.
На підставі положень ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк відбування покарання зараховано попереднє ув`язнення з 17 по 19 травня 2023 року включно, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення, речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Харківський апеляційний суд, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вказаний вирок у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок від 04 липня 2024 року, яким призначив ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив 
ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк покарання постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання для виконання вироку.
Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 17 травня 2023 року по 19 травня 2023 року включно.
В решті вирок залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку,  ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 07 квітня 2023 року, в період часу з 15:11 до 15:29, знаходячись біля ліфту у тамбурі біля своєї квартири АДРЕСА_2 , під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_8 блістер з трьома пігулками наркотичного засобу - метадон, отримавши від останнього грошові кошти у сумі 300 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. В цей же день, о 15:35, біля будинку № 4-Г по вул. Героїв Праці у м. Харкові ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції блістер з трьома пігулками білого кольору, які є наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - метадон, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0, 0745 грам.
Крім того, 17 травня 2023 року, в період часу з 16:07 до 16:09, ОСОБА_7 , діючи повторно, знаходячись біля ліфту у тамбурі біля своєї квартири за вищевказаною адресою, під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_8 чотири пігулки наркотичного засобу - метадон, отримавши від останнього гроші у сумі 400 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. В цей же день, о 17:05, знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, б. 2/1,
ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції чотири пігулки білого кольору, які є наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - метадон, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,0951 грам.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість, просить вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Зазначає, що обґрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд безпідставно не зазначив пом`якшуючі покарання обставини, що були враховані місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме: щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; активне сприяння встановленню істини в суді; наявність діагнозу: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності; перебування засудженого під клінічним наглядом на замісній підтримувальній терапії (F 11.22); наявність прогресивних невиліковних захворювань: ВІЛ-інфекції, клінічна стадія III та хронічного вірусного гепатиту С; перебування на його утриманні непрацездатної матері з інвалідністю 2 групи, що потребує паліативного догляду вдома, і якій він надає допомогу, з урахуванням доводів апеляційної скарги прокурора. 
Також вважає, що з урахуванням викладених вище обставин, даних щодо особи ОСОБА_7 , відсутності обставин, що обтяжують покарання, апеляційний суд призначив засудженому покарання, яке не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданнізасуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи касаційної скарги.
Прокурор просила залишити скаргу без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ст. 412 КПК України).
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У ст. 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. 
З обвинувального акта убачається, що органом досудового розслідування встановлено обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття.
Як слідує із вироку, суд визнав обставинами, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання: 
на підставі ч. 1 ст. 66 КК України - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину;
відповідно до ч. 2 вказаної статті - активне сприяння встановленню істини в суді; 
наявність прогресивних невиліковних захворювань: ВІЛ-інфекції, клінічна стадія 
ІІІ та хронічного вірусного гепатиту С; 
наявність діагнозу: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності від опіоїдів;
перебування під клінічним наглядом на замісній підтримувальній терапії 
(F 11.22);
перебування на утриманні обвинуваченого непрацездатної матері з інвалідністю 
2 групи, що потребує паліативного догляду вдома, і якій він надає допомогу.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнив його від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Не погоджуюсь із вказаним вироком прокурор подав апеляційну скаргу, у якій  просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією майна. При цьому сторона обвинувачення не заперечувала наявність у обвинуваченого обставини, що пом`якшує покарання, - щирого каяття, однак стверджувала про відсутність активного сприяння розкриттю злочину, та відповідно безпідставне застосування судом положень статей 69, 75 КК України при призначенні покарання. Крім цього, у скарзі прокурора відсутнє обґрунтування щодо безпідставного визнання судом активного сприяння встановленню істини в суді;наявності прогресивних невиліковних захворювань: ВІЛ-інфекції, клінічна стадія ІІІ та хронічного вірусного гепатиту С; наявності діагнозу: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності від опіоїдів; перебування під клінічним наглядом на замісній підтримувальній терапії 
(F 11.22), а також перебування на утриманні обвинуваченого непрацездатної матері з інвалідністю 2 групи, що потребує паліативного догляду вдома, і якій він надає допомогу, обставинами, що пом`якшують покарання.
Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Таким чином, можливість виходу суду за межі апеляційних вимог допускається лише за умови, що цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню підлягають обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, а також ті, що виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження.
Згідно із ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Водночас суд з`ясовує, чи правильно зазначені особи розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть уважатися встановленими в судовому засіданні й суд буде це враховувати під час ухвалення вироку. 
Частиною 2 ст. 394 КПК України визначено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.
Отже, кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості оскаржувати обставини, які не оспорювалися учасниками судового провадження під час судового розгляду. Це стосується і обставин, що впливають на покарання.
Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного обвинуваченому із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції зазначив, зокрема, що матеріали провадження не містять будь-яких об`єктивних даних на підтвердження щирого каяття з боку ОСОБА_7 , окрім формального визнання своєї провини в загальних межах, а також дійшов висновку, що активне сприяння встановленню істини в суді; наявність прогресивних невиліковних захворювань: ВІЛ-інфекції, клінічна стадія ІІІ та хронічного вірусного гепатиту С; наявність діагнозу: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності від опіоїдів; перебування під клінічним наглядом на замісній підтримувальній терапії (F 11.22), а також перебування на утриманні обвинуваченого непрацездатної матері з інвалідністю 2 групи, що потребує паліативного догляду вдома, і якій він надає допомогу, не є обставинами, що пом`якшують покарання.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що в порушення вимог ч. 2 
ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційних вимог, чим фактично погіршив становище обвинуваченого ОСОБА_7 , що свідчить про порушення його права на захист.
Зважаючи на наведене, допущені судом апеляційної інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому оскаржуваний вирок підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, провести апеляційний розгляд відповідно до вимог КПК України, за наслідком якого ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Згідно положень ч. 3 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, з метою запобігання ризику, передбаченому ст. 177 КПК України, а саме спробам обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Харківського апеляційного суду від 04 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_7  запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 02 серпня 2025 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                         ОСОБА_3