ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 липня 2025 року           справа №200/1476/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року (головуючий суддя І інстанції – Зеленов А.С.), складене у повному обсязі 25 квітня 2025 року у справі № 200/1476/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                       ВСТАНОВИВ:
До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 2908319933 від 13.11.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити призначення з 17.08.2024 та виплату ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992, з урахуванням календарної вислуги 20 років 03 місяці 15 днів та загальної вислуги 23 роки 00 місяців 03 дні.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії від 13.11.2024 №2908319933.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 17.08.2024 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, пункту 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» від 15.06.2004 №1763-IV в редакції, яка діяла на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби станом на 10.09.2020.
Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду та прийняти нову постанову про відмову у задоволені позову у повному обсязі у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що на час звернення позивача до Головного управління з заявою редакція пункту 3 Порядку № 393 зазнала змін, відповідно до яких зарахування служби на пільгових умовах до вислуги років застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція пункту 3 Порядку № 393.
Вважає, що у позивача відсутня необхідна календарна вислуга років для призначення пенсії.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справу в паперовому вигляді не формувалась. Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставину справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) наказом Міністра оборони України (по особовому складу) № 449 від 10.09.2020, звільнено з військової служби у запас за п.п. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі).
Наказом військової прокуратури об`єднаних сил від 10.09.2020 № 585к позивача з 10.09.2020 виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до військового комісаріату
Відповідно до наказу військової прокуратури об`єднаних сил від 10.09.2020 № 585к станом на день звільнення вислуга позивача на військовій службі становила 20 календарних років 03 місяці 15 днів, пільгова - 02 роки 08 місяців 18 днів.
17.10.2024 через ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області встановленим порядком подано заяву із документами на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 (далі – Закон № 2262-XII).
До заяви позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_3 були додані наступні документи:
- подання про призначення пенсії від 01.11.2024 №6798;
- копія паспорта громадянина України у формі ID № НОМЕР_2 , виданого 1212 04.08.2022 та картка платника податків ОСОБА_1 ;
- копія довідки ДМС № 1143332-2022 від 23.08.2022 про реєстрацію місця проживання;
- довідка ОСББ від 10.10.2022 № 10/10-22 про фактичне проживання у м. Краматорськ;
- грошовий атестат від 18.09.2024 № 14-226вих-24;
- довідка від 18.09.2024 № 14-227вих-24 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення;
- розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію;
- витяг із наказу військової прокуратури об`єднаних сил «Про оголошення вислуги років військовослужбовцям військової прокуратури об`єднаних сил станом на 1 вересня 2020 року» від 10.09.2020 № 587к;
- витяг із наказу Міністра оборони України від 10.09.2020 № 449 про звільнення з військової служби в запас;
- витяг із наказу військової прокуратури об`єднаних сил від 10.09.2020 № 585к про звільнення із займаної посади та оголошення вислуги років станом на 10.09.2020;
- копія посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 30.08.2019;
- копія посвідчення ветерана військової служби від 11.10.2022 серії НОМЕР_4 ;
- довідка про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування  збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення від 23.07.2021 № 470;
- копія рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2022 у справі №200/23121/22;
- копія військового квитка серії НОМЕР_5 від 20.02.2014;
- копія трудової книжки серії НОМЕР_6 від 21.10.2010;
- заява від 03.10.2022 в ПФУ про виплату пенсії з реквізитами про поточний рахунок, який відкрито в АТ КБ «Приватбанк».
Вказана заява розглянута відповідачем, рішенням якого від 13.11.2024 №2908319933 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у рішенні вказано, що відповідно до п. “а” статті 12 Закону №2262 для призначення пенсії за вислугу років особам, які звільнились зі служби в період з 01.10.2019 по 30.09.2020 і на день звільнення необхідно мати вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше. Згідно п.2-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262 для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови, а згідно п.3 вищевказаної Постанови для визначення розміру пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується вислуга років на пільгових умовах.
Враховуючи вищевикладене, на момент звільнення а саме, станом на 10.09.2020 для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “а” частини першої статті 12 Закону №2262 гр. ОСОБА_1 не набув необхідної календарної вислуги років, в поданні про призначення пенсії від 01.11.2024 №6798 вислуга років відсутня, у витягу з наказу від 10.09.2020 №585к вислуга років в пільговому обчисленні складає 02 роки 8 місяців 18 днів, в тому числі календарна вислуга років - 20 років 03 місяці 15 днів, загальна вислуга років – 23 роки 00 місяців 03 дні. Згідно пункту “б” статті 12 Закону №2262 також мають право на пенсію за вислугу років військовослужбовці при досягненні ними на день звільнення 45-річного віку, за наявності при цьому страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12,6 календарних років становить військова служба. На момент звільнення станом на 10.09.2020 гр. ОСОБА_1 виповнилося 41 рік та відсутній страховий стаж відповідно до пункту “б” статті 12 Закону №2262.
Листом від 13.02.2025 №3690-1663/Я-02/8-0500/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача, що 08.11.2024 до Головного управління надійшла заява про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262) разом з документами, від ІНФОРМАЦІЯ_4 . За результатами розгляду заяви Головним управлінням винесено рішення про відмову в призначення пенсії за вислугу років від 13.11.2024 № 2908319933. Відповідно до п. «в» ст. 12 Закону № 2262 особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей". Відповідно до наданих документів на момент звільнення станом на 10.09.2020 позивачу виповнилося 41 рік. Отже, підстави для призначення позивачу пенсії відповідно до п. «в» ст. 12 Закону № 2262 відсутні у зв`язку з недосягненням на день звільнення 45-річного віку.
Не погодившись із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призначення пенсії за вислугу років за пунктом «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина 3 статті 25 Конституції України)
Правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, та членів їхніх сімей встановлено Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» від 15.06.2004 №1763-IV (далі -  Закон №1763).
Згідно з п.11 ст.1 Закону №1763, у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби, особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, надаються такі гарантії соціального захисту: для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.
Пунктом 2 статті 3 Закону №1763 поширено дію пункту 11 статті 1 на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 01 січня 2004 року.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі – Закон № 2262-ХІІ).
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 №3591-ІV, чинним з 29.04.2006, статтю 12 Закону №2262 викладено у новій редакції. Зокрема, статтю 12 доповнено пунктом «в» відповідно до якого пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей».
Пункт "в" статті 12 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3668-VI від 08.07.2011, чинній на час звільнення позивача зі служби, викладено у наступній редакції:
«особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей"»           Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 та від 20.03.2002 №5-рп/2002).
У рішенні Конституційного Суду України №5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.
Виходячи із положень п.11 ст.1 Закону №1763 та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 20 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей», чинного на момент звільнення позивача, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.
Станом на момент звернення за призначенням пенсії заявнику виповнилося вже 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії.
Згідно сталої практики Верховного Суду, серед інших у постановах від 16.07.2019 по справі №686/651/17, від 14.04.2020 по справі №260/450/19, від 21.12.2021 по справі №686/18373/17, від 18.10.2022 по справі №520/7829/2020, від 15.02.2023 по справі №560/82/19, від 06.03.2024 по справі №560/8862/21, з огляду на положення пункту 11 статті 1 Закону №1763-IV та висловленої у Рішеннях Конституційного Суду України позиції стосовно розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Верховний Суд у своїх судових рішеннях підсумував, визначивши, що право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було передбачено пунктом 11 статті 1 Закону №1763-IV, чинним на момент звільнення військовослужбовця зі служби, тому дана норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.
Вважаючи на те, що станом на час прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення про відмову в призначенні пенсії, позивач досяг 45-річного віку та мав вислугу років 20 років, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач набув права на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, пункту 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільнилися з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» від 15.06.2004 №1763-IV в редакції, яка діяла на час звільнення позивача з військової служби станом на 10.09.2020.
Таким чином, у відповідача не було правових підстав для відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, з огляду на що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню із зобов`язанням управління призначити позивачу пенсію.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                                    ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року № 200/1476/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення  складено 08 липня 2025 року.

        Судді                                                                                       А.В. Гайдар       
                                                                                                             Е.Г. Казначеєв
                                                                                                     І.В. Сіваченко