ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5069/25  Номер провадження 22-ц/814/2950/25	Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2025 року 	м. Полтава	

       Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
       судді Триголов В.М., Чумак О.В.
       секретар Ванда А.М.,
       з участю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ульянової Ю.А.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником- адвокатом Ульяновим Русланом Анатолійовичем, 
       на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 05 травня 2025 року, постановлену суддею Рибалка Ю.В., 
       за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, поділ спільної власності та припинення права спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в:
       02.05.2025 ОСОБА_2 звернувся в суд із указаним позовом та разом з ним подав заяву про вжиття заходів його забезпечення шляхом накладення арешту (заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації/перереєстрації права власності) на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером 5310436100:02:002:0335 за адресою: АДРЕСА_1 .
       Заява про забезпечення обґрунтована тим, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю позивача та відповідачки ОСОБА_3 , які з січня 2010 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Наприкінці 2024 року відносини між ними погіршилися. У подальшому позивач довідався, що ОСОБА_3 відчужила спірну нерухомість без його згоди на користь матері ОСОБА_1 , про що укладено договір дарування і наразі право власності на земельну ділянку зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_1 .
       Вважає таку поведінку відповідачів недобросовісною, а невжиття заходів щодо забезпечення позову таким, що може призвести до відчуження спірного майна до ухвалення рішення у справі. 
       Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 05.05.2025 заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Охмак В.І., - задоволено.
       Накладено арешт (заборонено вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності) на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером 5310436100:02:002:0335, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
       Ухвала районного суду вмотивована тим, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову, підтвердженні письмовими доказами. Тоді як невжиття заходів забезпечення позову у подальшому може істотно ускладнити виконання можливого рішення суду та ефективний захист прав позивача.
       Не погоджуючись із ухвалою районного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Ульянов Р.А., оскаржив її в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
       Зазначає, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ч.10 ст.153 ЦПК України, оскільки не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення позов, ціни позову, обґрунтованості необхідності застосування арешту майна та заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на таке майно. Також у заяві відсутні відомості про наявність електронних кабінетів, наведене, у сукупності, є підставою для повернення відповідної заяви заявнику.
       Указує на відсутність у справі належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, визначених ч.2 ст.149 ЦПК України. 
       Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.06.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 20.06.2025.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       У суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ульянова Ю.А. доводи апеляційної скарги підтримала, наполягаючи на її задоволенні.
       Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. 
       Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ульянової Ю.А., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд установив наступне.
       Із матеріалів справи убачається, що 02.05.2025 ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у якому просив:
-        визнати недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 5310436100:02:002:0335, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 28.01.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Баглай А.В., серії НТН 835334, зареєстрований за №117;
-        здійснити поділ спільної власності, визначивши за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках по право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310436100:02:002:0335, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
-        припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 5310436100:02:002:0335, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.1-4/
       Разом з позовом ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту (заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації/перереєстрації права власності) на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером 5310436100:02:002:0335 за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.5-6/
       Задовольняючи заяву про забезпечення позову, районний суд виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір. Вид забезпечення позову, про який просить заявник, співмірний із заявленими вимогами. Тоді як невжиття заходів забезпечення позову у подальшому може істотно ускладнити виконання можливого рішення суду та ефективний захист прав позивача.
       Апеляційний суд з таким висновком районного суду погоджується з огляду на наступне.
       Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
       Верховний Суд у постановах від 31 липня 2024 року в справі № 623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі № 761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі № 361/5905/23 та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
       Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
       За вимогами пункту 3 частини першої статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
       Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
       У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1); забороною вчиняти певні дії (пункт 2).
       Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17
       Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
       При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
       Із позовної заяви убачається, що предметом позову є: 1) визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного 28.01.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; 2) поділ спільної власності, із визнанням за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на таке майно, у рівних частках по частці кожному; 3) припинення права спільної сумісної власності. 
       Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.02.2023 у справі №932/5035/22, від 01.05.2023 у справі №914/257/23, від 18.05.2023 у справі №910/14989/22, заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників.
       При постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, установивши наявність між сторонами спору про право, дійшов обґрунтованого висновку, що задля виконання можливого рішення суду та ефективного захисту прав позивача, співмірним із заявленими вимогами буде забезпечення позову шляхом накладення арешту (заборонено вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності) на спірне нерухоме майно.
       Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до загального цитування норм процесуального закону. Тоді як, відсутність пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення позовуне є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №4820/1103/22 від 31.08.2023. 
       Посилання сторони відповідача на відсутність у заяві про забезпечення позову відомостей про ціну позову та наявності у сторін електронних кабінетів, колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що становлять надмірний формалізм. 
       Натомість, обґрунтованість необхідності застосування арешту майна та заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на таке майно у цій справі зумовлена тим, що визнання недійсним правочину, який є безпосередньою підставою для зміни власника спірної земельної ділянки, так чи інакше вплине на подальший правовий режим цього нерухомого майна. Відтак, забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборона вчиняти дії щодо реєстрації речового права є співмірними із заявленими в цій справі вимогами позову.
       Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформованим у справі №754/5683/22 від 24.04.2024, зокрема, що можливе подальше відчуження відповідачем спірного нерухомого майна об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що оспорюваний у цій справі правочин не буде підставою для наступної зміни власника майна, а тому визнання його недійсним не відновлюватиме порушене право позивача та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів.
       Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником- адвокатом Ульяновим Русланом Анатолійовичем, - залишити без задоволення.
       Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 05 травня 2025 року - залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає
       Повний текст постанови складено 21.07.2025.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                В.М. Триголов

О.В. Чумак