ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/5458/25	

  Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
  головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
  суддів:  Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського окружного адміністративного суду
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року (суддя І.В. Батрак) у справі № 160/5458/25 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, у якому просила:
- визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 01.01.2025 № 67-к «Про встановлення доплати за вислугу років на 2025 рік ОСОБА_2 » щодо встановленого розміру надбавки головному спеціалісту відділу з організаційного забезпечення розгляду адміністративних справ управління з організаційного забезпечення суду ОСОБА_1 у період з 01.01.2025 по 31.12.2025 – 30% від посадового окладу;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату головному спеціалісту відділу з організаційного забезпечення розгляду адміністративних справ управління з організаційного забезпечення суду ОСОБА_1 надбавки за вислугу років державної служби з 01 січня 2025 відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно під час винесення спірного наказу від 01.01.2025 № 67-к, зокрема під час встановлення надбавки за вислугу років на державній службі головному спеціалісту ОСОБА_1 , надав перевагу положенням абз. 2 п. 13 розділу "Прикінцеві положення" Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», замість ч. 1 ст. 52 Закону №889-VIII.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року адміністративний позов задоволено:
- визнано протиправним та скасовано наказ керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 № 67-к «Про встановлення доплати за вислугу років на 2025 рік ОСОБА_2 » щодо встановленої з 01.01.2025 головному спеціалісту відділу з організаційного забезпечення розгляду адміністративних справ управління з організаційного забезпечення суду ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу;
- зобов`язано Дніпропетровський окружний адміністративний суд здійснити з 01.01.2025 головному спеціалісту відділу з організаційного забезпечення розгляду адміністративних справ управління з організаційного забезпечення суду ОСОБА_1 перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-
VIII.
Судом першої інстанції зазначено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» запроваджено норму, яка суперечить нормі ч. 1 ст. 52 Закону України "Про державну службу", а саме зменшує максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.
Суд звернув увагу, що у рішенні від 28.08.2020 №10-р/2020 Конституційний Суд України в вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст. 6, ч. 2 ст.19, ст. 130 Конституції України.
Суд врахував, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, суд вважав, що в спірних правовідносинах до застосування підлягає норма спеціального нормативно-правового акту, а саме ч. 1 ст. 52 Закону № 889-VIII, а не п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством.
Відтак, суд дійшов висновку, що наказ керівника апарату ДОАС про встановлення позивачці надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу є протиправним та підлягає скасуванню. Разом з тим, суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача з 01.01.2025 здійснити позивачці перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 889-VIII.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дніпропетровський окружний адміністративний суд подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що абз. 4 п.13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-IX визначено, що надбавка за вислугу років на держаній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, а згідно абз. 6 п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-IX передбачено, що норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить Закону № 4059-IX. Скаржник зауважує, що він як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на 2025 рік. Звертає увагу, що суд помилково не врахував положення розділу 3 «Прикінцевих положень» Закону № 4059-IX, якими зупинено на 2025 рік дію ч.1 ст. 52 Закону України «Про державну службу» в частині встановлення надбавки за вислугу років на держаній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад. Зауважує, що Закон №4059-ІХ є чинним, а отже спірний наказ від 01.01.2025 № 67-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на 2025 рік ОСОБА_2 » є правомірним.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1997 позивачка 17.01.2000 прийнята до Арбітражного суду Дніпропетровської області на посаду спеціаліста 2 категорії та прийнята присяга держслужбовця, у якому працювала на різних посадах до 2019 року.
З 22.06.2021 позивачка працює в ДОАС на посаді головного спеціаліста відділу з організаційного забезпечення розгляду адміністративних справ управління з організаційного забезпечення суду.
Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України, ст. 6, 31, 33, 35, 39, 46 Закону України «Про державну службу», Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306, постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів" наказом керівника апарату ДОАС від 18.06.2021 № 326-к позивачці встановлено з 22.06.2021 щомісячну доплату за вислугу років від посадового окладу відповідно до схеми посадових окладів із визначенням коефіцієнтів для державних службовців судів, органів та установ системи правосуддя за групами оплати праці у розмірі 50% (стаж державної служби складає 19 років 01 місяць 12 днів).
Наказом керівника апарату ДОАС від 01.01.2025 № 67-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на 2025 рік ОСОБА_2 » на підставі абз. 2 п. 13 розділу "Прикінцеві положення" Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» головному спеціалісту ОСОБА_1 з 01.01.2025 встановлено щомісячну набавку за вислугу років від посадового окладу відповідно до схеми посадових окладів на посадах державної служби на основі класифікації посад у 2025 році у розмірі 30% (стаж роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років на 01.01.2025 складає 22 роки 07 місяців 22 дні).
Не погодившись з наказом відповідача від 01.01.2025 № 67-к, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Правовий статус державного службовця та відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».
Згідно з частиною першою статті 46 Закону № 889-VIII стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Відповідно до статті 52 Закону № 889-VIII (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
В свою чергу, положення п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначають, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу, а норми Закону України "Про державну службу" щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Крім того, п.3 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-IX визначено зупинити на 2025 рік дію частини першої статті 52 Закону України "Про державну службу" в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад.
Колегія суддів зазначає, що питання правових наслідків ревізії Законами про Державний бюджет України соціально-економічних прав осіб, установлених в інших Законах України (без унесення до них відповідних змін), неодноразово було предметом оцінки Конституційного Суду України.
Так, у Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України зазначив, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, який чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.
Метою і особливістю Закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, під час прийняття Закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України). Оскільки предмет Закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.
У Рішенні від 22.05.2008 №10-рп/2008 Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України у статті 92 визначила сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає Закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і, як наслідок, - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.
У Рішенні від 27.11.2008 у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.
Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци 2, 3 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 у справі № 1-37/2008).
Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.
У Рішенні від 28.08.2020 №10-р/2020 Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна Законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання не допускається.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (Другий Сенат) від 18.06.2020 № 5-р(ІІ)/2020 особливу роль у системі інституційного забезпечення «верховенства права» (правовладдя) відведено судовій владі загалом, а зокрема - конституційному й адміністративному видам судочинства. Саме ці два види судочинства покликані забезпечувати узгоджений характер усієї юридичної системи в умовах співіснування суперечливих норм, завдяки чому досягається дієвість верховенства права (правовладдя), тобто його ефективність. Принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Досліджуючи спірні правовідносини, суд зазначає, що Закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду, тобто є загальним законом (lех generalis). Відповідно до статті 150 Закону № 1402-VIII оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих судів регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених Законом № 1402. Законом, що визначає правовий статус державного службовця та регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, є Закон № 889-VIII (lex specialis).
Таким чином, у спірних правовідносинах Закон №889-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), хоча і був прийнятий раніше за Закон № 4059-IX, є спеціальним законом. 
Отже, ураховуючи, що станом на час виникнення спірних правовідносин норми спеціального Закону №889-VIII не зазнали змін в частині порядку обчислення надбавки за вислугу років, а Закон № 4059-IX, виходячи з його мети, не може зупиняти дію окремих законів України та / або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин, нарахування позивачці з 01.01.2025 році надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог статті 52 Закону №889-VIII - на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, до внесення змін у Закон №889-VIII в частині порядку обчислення надбавки за вислугу років.
Натомість, за змістом спірного наказу відповідача від 01.01.2025 № 67-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на 2025 рік ОСОБА_2 » саме на підставі п. 13 розділу "Прикінцеві положення" Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» головному спеціалісту ОСОБА_1 з 01.01.2025 встановлено надбавку за вислугу років.
Отже, спірний наказ щодо встановлення позивачці надбавки за вислугу років виходячи з норм п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-IX, є протиправним та підлягає скасуванню.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року у справі № 160/5458/25 - без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

        Повний текст постанови складено 26.08.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров